ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2020 року                                                                            м. Херсон
номер справи: 661/1427/20
номер провадження: 22-ц/819/1220/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Радченка С.В.,
Семиженка Г.В.,
секретар    Давиденко І.В.
сторони справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Ведяшкіної Ю.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09 грудня 2013 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 09 грудня 2013 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку .
Своїм підписом у заяві  ОСОБА_1  підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а останній своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 25 лютого 2020 року становить 11944,97грн, із яких: 1935,90 грн- заборгованість за кредитом, 8464,07 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 500 грн заборгованість за пенею, 500 грн - штраф (фіксована частина), 545 грн - штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 травня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» до  ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 грудня 2013 року в розмірі 1935, 90 грн, що утворилась станом на 25 лютого 2020 року, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 340, 73 грн, всього 2276, 63 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні інших позовних вимог мотивовано тим, що підстави для стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів) відсутні, так як банк не надав належних доказів на підтвердження розміру встановленої умовами договору процентної ставки, а витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, як і Умови та Правила наданням банківських послуг відповідачем не підписаний, тому не свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому умов щодо ціни договору, а також встановленої відповідальності.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення відсотків, вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки доказам того, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, умови якого мають виконуватись. Вказує, що не маючи у справі обґрунтованих та допустимих заперечень відповідача суд самостійно навів доводи проти вимог позивача і відмовив у їх задоволені не посилаючись на жодний доказ іншої сторони по справі.
Зазначає про безпідставне застосування судом у даній справі висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказані висновки зроблені у конкретній справі за інших правовідносин, коли відповідач заперечував Умови договору, як погоджені між сторонами у належний спосіб. 
Посилаючись на положення ст. 1054, 1048 ЦК України та положення ст. 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», вказує, що суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків, допустив істотне порушення норм матеріального права про платність користування кредитними коштами, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09 грудня 2013 року  ОСОБА_1  підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.13)
У вказаній анкеті-заяві зазначено, що  ОСОБА_1  згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. З договором про надання банківських послуг до його укладення ознайомлений та погоджується з його умовами.
До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». (а.с.14) 
Однак, вказаний витяг не містить даних про ознайомлення  ОСОБА_1  з наведеними тарифами. Крім того, наданий позивачем витяг містить чотири види тарифів для кредитних карт «Універсальна» ( «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD»), а анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана  ОСОБА_1  09 грудня 2013 року, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту «Універсальна» він отримав, та з якими тарифами був ознайомлений.
За наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед банком станом на 25.02.2020 року становить: загальний        залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 1935,90 гривень, залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 8464,07 гривень, 500 гривень заборгованість по пені та 1045 гривень заборгованість по судовим штрафам.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В статті ст. 83 ЦПК України (частин 1, 2, 4, 5) передбачено, що  сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В наданій позивачем на обґрунтування заявлених вимог анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку 09 грудня 2013 року підписав  ОСОБА_1  процентна ставка не зазначена (а.с. 13).
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у заяві позичальника, яка була ним підписана, викладені істотні умови договору кредиту, зокрема щодо процентної ставки, оскільки належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження цих доводів матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, який не є належним доказом у розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік», посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів, що саме з цими Витягами з Тарифів та з Умов ознайомився та погодився позивач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів, правильно вказав, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи з обслуговування банківських карт, Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяги з Тарифів та Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Саме така правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 провадження № 14-131ус19, яку відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд першої інстанції обґрунтовано врахував при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Посилання АТКБ «ПриватБанк» на те, що необхідно враховувати висновки Верховного Суду викладені ним в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, є неспроможними з огляду на те що в зазначеній справі сторонами було підписано заяву позичальника в якій вони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5 % на місяць з розрахунком 360 днів в році, а в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку 09 грудня 2013 року підписав  ОСОБА_1  процентна ставка не зазначена.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дотримався засад змагальності сторін і вчинив грубе порушення принципів правосуддя, оскільки не маючи у справі обґрунтованих та допустимих заперечень відповідача самостійно навів доводи проти вимог позивача і відмовив у їх задоволені не посилаючись на жодний доказ іншої сторони по справі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме на сторону, яка звертається до суду з позовом покладено процесуальний обов`язок доведення тих обставин, що стали підставою звернення до суду за захистом порушених прав і яким в свою чергу суд надає оцінку та встановлює їх відповідність та допустимість. Тобто, саме позивач повинен був довести, в першу чергу, обґрунтування позовної вимоги про стягнення процентів за кредитним договором, чого ним зроблено не було, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не було надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.
Крім того, колегія суддів не бере до уваги, як підставу для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, встановивши що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав, з врахуванням положень ст.1048,1054 ЦК України, відмовляти у стягненні відсотків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглянута судом першої інстанції позовна заява не містить вимог про стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, тому відповідно до вказаної норми ч. 1 ст. 13 ЦПК України,  у суду були відсутні підстави стягувати з відповідача на користь позивача проценти згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України. 
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивач не позбавлений права здійснювати захист своїх інтересів щодо стягнення процентів за договором кредиту на підставі закону, в тому числі і в судовому порядку.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на встановлені обставини справи та аналізуючи досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до  ОСОБА_1  про стягнення відсотків.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками то відповідно до положень статті 367 ЦПК України законність рішення в іншій частині колегією суддів не перевіряється.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення. 
Заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 травня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 02 вересня 2020 року.

Головуючий                                                                         І.В. Вейтас

Судді:                                                            С.В. Радченко

                                                                                                Г.В. Семиженко