ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 822/236/15
адміністративне провадження № К/9901/26392/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області
на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від                                    04 квітня 2016 року (головуючий суддя - Польовий О.Л.)
та на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від                                   04 жовтня 2016 року (колегія суддів: головуючий суддя - Ватаманюк Р.В., судді - Мельник - Томенко Ж.М., Сторчак В.Ю.)
у справі №822/236/15
за позовом Приватного акціонерного товариства по технічній експлуатації і сервісу молочного обладнання «Тесмо-М»
до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Приватне акціонерне товариство по технічній експлуатації і сервісу молочного обладнання «Тесмо-М» (далі - позивач, платник, Товариство) звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі - відповідач, контролюючий орган, ДПІ у м. Хмельницькому), в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 10.12.2014 №0010052205/3364, №0010022205/3365, №0010002205/3366, №0009982205/3367 та №0010042205/3368

На обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило про правильність визначення своїх податкових зобов`язань та протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень контролюючого органу.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від                                   04 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому №0010022205/3365, №0010002205/3366, №0009982205/3367, №0010042205/3368 від 10.12.2014; присуджено на користь Приватного акціонерного товариства по технічній експлуатації і сервісу молочного обладнання "Тесмо-М" судові витрати в розмірі 32 484,35 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій врахували результати проведеної судово-економічної експертизи №02/07/2015/23 від 29.02.2016, якою не підтверджено викладені в акті перевірки ДПІ у м. Хмельницькому № 5269/22-05/14152653 від 24.11.2014 висновки про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість за результатами господарських відносин з ТОВ "Системи керування виробництвом" та ТОВ "ІМАС-2015". Зазначили, що надані платником первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Системи керування виробництвом", ТОВ "ІМАС-2015" у періоді, що перевірявся. З огляду на вищевикладене, суди дійшли висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідача від 10.12.2014 №0010022205/3365, №0010002205/3366, №0009982205/3367, №0010042205/3368. При цьому, суди зазначили про правомірність податкового повідомлення - рішення від 10.12.2014 №0010052205/3364, яким за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток до позивача застосовано штраф у розмірі 142,26 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що надані позивачем первинні документи не є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки містять недоліки, зокрема, у податкових накладних відсутні опис товарів/послуг та їх кількість, обсяг, ціна постачання без урахування податку, ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні, код товару згідно з УКТ ЗЕД. Посилається на інформацію, що міститься в автоматизованій системі «Податковий блок» щодо наявної розбіжності між сумами податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ «Тесмо - М» та ТОВ «ІМАС-2005».

Рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог ані в апеляційному, ані у касаційному порядку не оскаржувались, а тому не є предметом касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає провадженню у справі.

20 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Підпунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт за № 5269/22-05/14152653 від 24.11.2014 (далі - Акт перевірки).

Згідно з висновками Акта перевірки, відповідачем встановлено порушення Товариством вимог:

- п.138.1, п.138.2, п. 138.8. ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток у періоді, що перевірявся, на загальну суму 152 946,00 грн та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування від усіх видів діяльності за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на 751 640,00 грн;

- п.57.3 ст.57 ПК України, в результаті чого Товариством протерміновано сплату визначеного грошового зобов`язання у сумі 1 092,00 грн на 353 дні згідно акту перевірки № 4194/23-4/14152653 від 07.05.2009 із врахуванням рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 (справа № 24663/10);

- п.44.1 ст.44 п.198.1, п.198.3, п,198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, п.2, п.4 Порядку заповнення податкової накладної, затверджений наказом Мінфіну України від 01.11.2011 № 1379, в результаті чого платником занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 37 026,00 грн;

-п.198.1, п.198.6    ст.198    п.200.1 абз.«а» п.200.4    ст.200 ПК України, в результаті чого позивачем завищено податок на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню в періоді, що перевірявся, на загальну суму 157 735,00 грн.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.12.2014: за № 0010052205/3364, яким за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 142,26 грн; за № 0010022205/3365, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму               55 539,00 грн, з яких за основним платежем - 37 026,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)- 18 513,00 грн; за № 0010002205/3366, яким Товариству зменшено суму від`ємного значення суб`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 751 640,00 грн; за № 0009982205/3367, яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на 152    946,00 грн; за № 0010042205/3368, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 157 735,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 78 867,00 грн.

Контролюючий орган дійшов висновку про відсутність фактичного виконання господарських операцій між позивачем та ТОВ "Системи керування виробництвом", ТОВ "ІМАС-2015" у періоді, що перевірявся. 

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що була чинною на момент їх виникнення.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.п. 133.1.1 статті 133.1 статті 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять  господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу (п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі  у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. 

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього  Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регулюється ст. 200 ПК України.

Згідно з п. 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.3-200.5 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового   боргу  з  податку,  що  виник  за  попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або  відстроченого відповідно  до  цього  Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу- зараховується до  складу  податкового  кредиту  наступного звітного (податкового) періоду. 

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем  товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету  України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після  бюджетного  відшкодування  включається  до  складу сум,  що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. 

Отже, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит та формування витрат, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст.      71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Системи керування виробництвом» (далі - Постачальник) та позивачем (Покупець) були укладені: договір за №АС012.001 від 01.03.2012, за умовами якого Постачальник продає, а Покупець купує системи автоматизації для установок: сировиробників марки ОС-600 (чотири комплекти) та марки ОС-1000 (один комплект); договір за №АС012.001/2 від 23.03.2012 за умовами якого Постачальник продає, а Покупець купує систему автоматизації CIP - мийки (двохконтурної); договір за №АС 012.002 від 11.04.2012, за умовами якого Постачальник продає, а Покупець купує системи автоматизації для установок: пастерізаційно-охолоджуваної установки типу АПОУН-П-10; договір за №АС 011.006 від 12.09.2011, за умовами якого Постачальник продає, а Покупець купує систему для автоматизації двухмаршрутної СІР мийки; пастеризовано-охолоджувальної установки для молока, типу АПОУП-П-2,5; договір за №АС 011.005 від 14.09.2011, за умовами якого Постачальник продає, а Покупець купує систему автоматизації для установок прийомки молока УПМ-20; прийомки молока УПМ-20; установки для пастеризаційно-охолоджувальної установки для молока типу АПОУП-П-10; договір за № АС 011.007 від 14.09.2011, за умовами якого Постачальник продає, а Покупець купує системи автоматизації для установок: автоматизованої трьохмаршрутної СІР мийки, сировиробника марки ОТ-500 (три комплекти).

На підтвердження фактичного виконання умов зазначених договорів позивач надав копії актів виконання робіт, актів надання послуг, платіжних доручень, видаткових накладних, актів списання, вантажних декларацій, митних декларацій, тощо.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "ІМАС-2005" з придбання електрокотла ЕКО 275/8М позивач надав копії видаткової накладної від 25.01.2012 №2, платіжного доручення №8 від 18.01.2012, податкової накладної від 18.01.2012 №8, банківської виписки за 18.01.2012, сертифікату відповідності на отриманий товар. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що придбане позивачем обладнання використовувалося останнім у своїй господарській діяльності. 

Надані позивачем на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Системи керування виробництвом», ТОВ "ІМАС-2005" документи, містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраними судами на підставі ст.    11 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов`язань.

Верховний Суд приймає до уваги наявний у матеріалах справи висновок експерта за результатами проведеної судової економічної експертизи від 29.02.2016 №02/07/2015-23, згідно з якою проведеним дослідженням не підтверджуються висновки Акта перевірки в частині заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Системи керування виробництвом» та ТОВ «ІМАС-2005».

Суд зазначає, що наявність окремих помилок чи неточностей в оформленні первинних документів, не є безумовною підставою для висновків про безтоварний характер господарських операцій зокрема, якщо з сукупності інших первинних документів випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Суди попередніх інстанцій правильно вказали, що податкові накладні є належними та підтверджують право покупця на податковий кредит і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, при цьому дають змогу ідентифікувати продавця, містять достатні дані про зміст господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спірні податкові накладні, за якими відповідач не визнає право позивача на формування податкового кредиту, були належним чином зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, зауважень до таких накладних під час реєстрації у контролюючого органу не було.

Щодо посилань контролюючого органу на інформацію, що міститься в автоматизованій системі «Податковий блок», згідно з якою суми податкового кредиту позивача відрізняється від сум податкових зобов`язань його контрагента- ТОВ "ІМАС-2005", остання також обґрунтовано не взята судами до уваги, оскільки дані що містяться в інформаційних системах ДФС не є належними доказами в розумінні процесуального закону. Натомість судами на підставі первинних документів було встановлено реальність господарських операцій позивача з вказаним контрагентом.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова