22.07.20
22-ц/812/1203/20
Єдиний унікальний номер судової справи: № 469/907/20 
Номер провадження № 22-ц/812/1203/20 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В. 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І., 
із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Гапоненко Н.О., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
в с т а н о в и л а :

У серпні 2018 року АТ КБ « ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 16 березня 2006 року на підставі укладеного договору б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.
У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань не виконує станом на 12 липня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 24 103,73 грн., з яких: 5 410,74 грн. - заборгованість за кредитом, 10 309,79 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6 759,21 грн. - пеня, а також штрафі - 500 грн. (фіксована складова) та 1 123,99 грн. (процентна складова).
Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 16 березня 2006 року у розмірі 24 103,73 грн.
Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2020 року в якому ухвалою суду від 29 травня 2020 року виправлено описку, у задоволені позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факт укладання кредитного договору б/н 16 березня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідністю висновків суду обставинам справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що у заяві від 16 березня 2006 року, яка особисто підписана ОСОБА_1 зазначено базову ставку за користування кредитом (3%) тип кредитної картки «Універсальна» початкова сума кредитного ліміту, порядок погашення тощо. На виконання умов договору позичальниці відкрито картковий рахунок та надано кредитну картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому була перевипущена. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання сторони не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає. 
За положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
З матеріалів справи вбачається та таке встановлено судом, що 16 березня 2006 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку в якій зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.12).
До позовної заяви крім анкети-заяви Банк додав Довідку про Умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. (а.с. 13-28).
Відповідно до укладено договору, ОСОБА_1 надано кредитні картки №  НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 термін дії перевипущеної картки до останнього дня березня 2018 року (а.с.87). 
Згідно виписки, наданої Банком по рахунку клієнта за період з 16 березня 2006 року по 12 липня 2018 року, відповідачка користувалася вказаними картками знімала кошти з банкоматів, здійснювала оплату в магазинах, тощо, а також частково сплачувала заборгованість, кредитний ліміт спочатку було встановлено - 4000 грн., який в подальшому збільшувався до 8000 грн., в останнє був встановлений у розмірі 6 700 грн. (а.с.44-49, 77-86, 88).
Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.
За такого, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування кредитними коштами та часткове їх погашення.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки перед Банком станом на 12 липня 2018 року складає - 24 103,73 грн., з яких: 5 410,74 грн. - заборгованість за кредитом, 10 309,79 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6 759,21 грн. - пеня, а також штрафи - 500 грн. (фіксована складова) та 1 123,99 грн. (процентна складова) (а.с. 5-11). 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Довідка про умови кредитування та Умови та правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини, обґрунтовано вважав, що в даному випадку надані банком Довідка про умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Разом з тим, із висновком суду першої інстанції про відмову у повному обсязі позовних вимог Банку щодо стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту та процентами колегія суддів не може погодитися.
Так, зі змісту власноручно підписаної ОСОБА_1 анкети - заяви про надання банківських послуг, що в цій заяві сторони погодили базову відсоткову ставку за користування кредитом -  3% в місяць із розрахунку 360 днів у році, узгодили, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с. 12).
Отже, встановлене свідчить про узгодження сторонами конкретних умов кредитування.
Як вбачається з виписки з особового рахунку ОСОБА_1 відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, поповнюючи рахунок за кредитним договором несвоєчасно та погашаючи заборгованість не у повному обсязі (а.с. 44-49, 77-86). 
Отже, відповідно до ст. ст. 526, 1054, 1048, 611 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту і процентами за користування кредитними коштами, розрахованими відповідно до узгоджених сторонами умов у власноручно підписаній ОСОБА_1 16 березня 2006 року заяві про надання банківських послуг.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» надані відповідачці на підставі укладеного 16 березня 2006 року кредитного договору кредитні картки неодноразово перевипускалися, кінцевий строк дії останньої перевипущеної картки - березень 2018 року (а.с.87).
Отже, враховуючи умови укладеного сторонами кредитного договору щодо строку дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки, у межах строку кредитування - до березня 2018 року включно - відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у передбаченому договором розмірі. Починаючи з квітня 2018 року відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.
За такого, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.9-11) проценти за користування кредитними коштами розраховані до лютого 2018 року тобто до закінчення строку кредитування та складають - 10 309,79 грн. 
Також, не можуть бути прийняті до увагу посилання суду на відсутність доказів щодо перевипуску кредитної картки, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 було отримано нові кредитні картки про що свідчить копія скріншоту з фото відповідачки, а також копія паспорта датовані 05 червня 2014 року, до того ж як зазначено судом, після сплину строку кредитної картки № НОМЕР_1 (лютий 2009 року) відповідачкою здійснювалися платежі через каси та банкомати, що фізично не можливо без кредитної картки. 
Що стосується вимог Банку про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею та штрафами то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки нарахування вказаних складових заборгованості умовами кредитного договору не передбачені. 
Отже, всього з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 15 720,53 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 5 410,74 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 10 309,79 грн. 
Відповідачкою не надано належних, достатніх та переконливих доказів на спростування вказаної заборгованості. 
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, якими АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовував свої вимоги, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача кредитної заборгованості у загальному розмірі 15 720,53 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (65,2%) з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 872,06 грн. (1148,82 грн. - за подання позову + 1723,24 грн. - за подання апеляційної скарги).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 23 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Березанським РВ УМВС України в Миколаївській області, 18 червня 2002 року) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, р/р НОМЕР_5 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.) заборгованість за кредитним договором б/н від 16 березня 2006 року станом на 12 липня 2018 року в сумі 15 720,53 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 5 410,74 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 10 309,79 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 872,06 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.