УХВАЛА

27 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 540/329/20
адміністративне провадження № К/9901/19503/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2020 року у справі № 540/329/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - відповідач), де просив:
про нарахування та виплату необхідної суми грошового забезпечення з 14.01.2020;
про здійснення індексації грошового забезпечення з 20.02.2019;
про розрахування та сплати компенсацію втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат з 20.02.2019;
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків за період з 20.02.2019;
про стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000000 грн.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року адміністративний позов задовольнити частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 14.01.2020. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 14.01.2020 по 13.04.2020 , виходячи із розміру посадового окладу - 900 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів. Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20.02.2019 по 13.04.2020.
Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області при нарахувані ОСОБА_1 сум грошового забезпечення за період з 20.02.2019  по 13.04.2020 провести індексацію нарахованих сум. Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не розрахування та не сплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат за період з 20.02.2019 по 13.04.2020. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 за період з 20.02.2019 по 13.04.2020. Стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 5000 грн у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області подали апеляційні скарги.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області задоволено частково. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року по справі № 540/329/20 в частині визнання протиправною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 14.01.2020 та зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 14.01.2020 по 13.04.2020, виходячи із розміру посадового окладу - 900 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів - скасовано. Провадження в цій частині закрито. В іншій частині Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року по справі № 540/329/20 залишено без змін.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності- як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище (пункт 17 статті 4, пункт 1 частини шостої статті 12 вказаного Кодексу). 
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» не встановлено.
При відкритті провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, згідно з положеннями частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами частини четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною  другою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
У цій справі, суд першої інстанції, врахувавши вимоги процесуального закону, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
Скаржник зазначає, що ця справа має для нього виняткове значення. В обґрунтування вказує, що при винесенні оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій не враховано позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 16 квітня 2020 року у справі № 450/1925/17 та від 24 жовтня 2018 року у справі № 825/2195/15-а згідно яких виплати, які мають разовий характер не є об`єктом індексації. Зазначають, що судами зобов`язано провести індексацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який згідно норм діючого законодавства індексації не підлягає, що виключає можливість виконання оскаржуваних рішень.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. 
Оцінюючи вказані доводи скаржника, Суд зазначає, що зі змісту оскаржуваних рішень слідує , що зобов`язань щодо проведення індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу судами попередніх інстанцій не встановлено. Таким чином, посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень правової позиції Верховного Суду, викладеної у вищезазначених постановах є необґрунтованими. У цьому випадку предметом розгляду було нарахування та виплата грошового забезпечення, здійснення індексації грошового забезпечення, а не індексація середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на яку посилається скаржник, та яка була предметом розгляду у справах № 825/2195/15-а та № 450/1925/17. 
Щодо виплати грошового забезпечення та здійснення його індексації існує усталена практика Верховного Суду з цього приводу і суди попередніх інстанцій розглянули цю справу із врахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Таким чином аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, оскільки касаційна скарга Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області подана на судове рішення у справі, що розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2020 року у справі № 540/329/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов