Ухвала
 
03 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 182/6977/16-ц
провадження № 61-7869ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, Державної судової адміністрації України, Управління державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, Державної судової адміністрації України, Управління державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 
 
05 травня 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року залишено без руху для зазначення в касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження.
 
Ухвалу про залишення касаційної скарги без руху  ОСОБА_1 отримала 09 червня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 
 
У червні 2020 року до суду на виконання вказаної ухвали надійшли матеріали для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, касаційна скарга в новій редакції, в якій ОСОБА_1 узагальнено посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте не зазначає, щодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
Крім того, апеляційний суд в своїй постанові від 09 квітня 2020 року посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду щодо питання застосування норм права у правовідносинах, подібних до спірних правовідносин у цій справі.
 
Таким чином, заявником так і не було обґрунтовано зазначено обов`язкові підстави касаційного оскарження, передбаченні пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Ураховуючи викладене, заявник у відведений судом строк, станом на 18 червня 2020, ухвалу суду касаційної інстанції від 02 червня 2020 року не виконала.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей. 
 
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України, у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Враховуючи викладене, невиконання вимог суду про усунення недоліків касаційної скарги перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню.
 
Керуючись статтями 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, Державної судової адміністрації України, Управління державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк