22-ц/804/2240/20 
                                                                                265/5089/17 
                                               
Головуючий в 1 інстанції Вайновський А.М.
Доповідач Принцевська В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

      15 липня 2020 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                   Головуючого суді Принцевської В.П.
                   суддів Лопатіної М.Ю., Мальцевої Є.Є.,                   
                   секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня  2019 року у цивільній справі № 265/5089/17 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Лариси Семенівни, ОСОБА_2 про визнання недійсною розписки про розрахунки,

В С Т А Н О В И В:

    У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсною розписки про розрахунки. В обґрунтування позову зазначив, що  ним було укладено договір іпотеки від 15.12.2008 № 8215 зі змінами від 11.03.2000 та від 02.04.2010 про передачу йому в іпотеку квартири АДРЕСА_1 . Однак 19.05.2012 приватним нотаріусом Шабадаш Л.С. була складена нотаріальна заява № 488 про розрахунок за договором іпотеки від 15.12.2008. В даний час мається рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 24.05.2017 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за цим же договором іпотеки та позики від 02.04.2010 року, яке підтверджує, що розрахунки за договором у повному обсязі виконані не були. Просив визнати недійсною заяву № 488 від 19.05.2012 про повний розрахунок за договором.
         Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня  2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Лариси Семенівни, ОСОБА_2 про визнання недійсною розписки про розрахунки – відмовлено у повному обсязі.
       З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1   і оскаржив його в апеляційному порядку. Посилався на те, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

     В судовому засіданні позивач повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.
     Відповідачі до суду не з`явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками.
          Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу з наступних підстав.

     З наданої позивачем копії витягу про вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 36106706 від 19.05.2012 вбачається, що 19 травня 2012 року приватний нотаріусом Шабадаш Л.С. було зареєстровано вилучення запису про обтяження майна на підставі заяви ОСОБА_1 про повний розрахунок за № 488 від 19.05.2012.

        Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
        Згідно із ч. 3 ст. 203 УК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
        Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
        
           Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
    Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
     Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
      Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

     З матеріалів справи вбачається, що позивач посилається на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2017 року в справі №263/3063/17, як на таке, що має преюдиційне значення для розгляду цієї справи.    
       Судом правильно встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2017 року, яке набрало чинності 04 липня 2017 року, у справі № 263/3063/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу у розмірі 2520570,00 гривень.

     Згідно зі ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
        Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. 
        В цьому випадку відповідачем по справі крім ОСОБА_2 є приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С., яка не була стороною в справі № 263/3063/17, а тому рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2017 року по справі № 263/3063/17 не може мати преюдиційного значення під час розгляду цієї справи. 
        Така позиція апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду в Постанові від 04 червня 2020 року № 522/7758/14-ц.

        Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. 

       З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача , а рішення суду залишити без змін. 

            Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                                  ПОСТАНОВИВ:

        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

        Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня  2019 року залишити без змін.

        Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

         Судді