Номер провадження: 22-ц/813/5142/20 
Номер справи місцевого суду: 522/11191/16-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді: Комлевої О.С.,
Суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року про відмову у прийнятті заяви про зміну предмета спору, постановлену під головуванням судді Чернявської Л.М., -
в с т а н о в и в:
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання права власності.
31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про зміну предмета позову, в якій просила стягнути з Одеської міської ради на її користь грошові кошти у розмірі 517638 грн. в якості компенсації вартості невід`ємних поліпшень.
УхвалоюПриморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви про зміну предмета спору. 
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якійпосилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд відмовивши у прийнятті заяви не виклав в ухвалі суду мотивів та аргументів позивача з приводу заявлених вимог, суд повинен був розглянути заяву, оскільки судом справа до судового розгляду по суті не призначалася, тому у суду були відсутні передбачені законом підстави для повернення заяви.
У відзиві на апеляційну скаргу Департамент комунальної власності Одеської міської ради зазначає, що ухвала суду не перешкоджає подальшому розгляду справи за наявними в матеріалах справи документами та заявленими позовними вимогами та не підлягає скасуванню.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно  до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи  ОСОБА_1 у прийнятті заяви про зміну предмета спору, суд першої інстанції виходив із того, що звертаючись до суду  ОСОБА_1  просила стягнути грошові кошти в якості компенсації вартості невід`ємних поліпшень зроблених нею у нежитловому приміщенні, тобто просила змінити предмет позову, що у відповідності до ч. 4 ст. 332 ЦК України не передбачено.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ,21.06.2016 року звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання права власності.
Ухвалою суду від 16 серпня 2016 року провадження у справі було відкрито та справа призначена до розгляду (у редакції ЦПК України 2004 року чинного на час постановлення ухвали).
Під час розгляду справи, в судовому засіданні 11.06.2018 року судом ставилось питання про наявність у сторін клопотання про повернення до підготовчого провадження, однак сторони не заявили такого клопотання, що підтверджується журналом судового засідання.
Судом постановлена протокольна ухвала,якою постановлено розглядати справу за нормами ЦПК, що набрав законної чинності 15.12.2017 року (а.с. 158-159 т. 1).
31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про зміну предмета позову, в якій просила стягнути з Одеської міської ради на її користь грошові кошти у розмірі 517638 грн. в якості компенсації вартості невід`ємних поліпшень у відповідності до ст. 49 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Відповідно до Розділу ІІІ ЦПК України «Позовне провадження» однією із стадій такого провадження є підготовче провадження (Глава 3 Розділу ІІІ ЦПК України).
Статтею 189 ЦПК України визначено завдання та строк підготовчого провадження. Так завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 11 червня 2018 року, суд постановив протокольну ухвалу, якою постановив про розгляд справи за нормами ЦПК, у редакції 15.12.2017 року, а саме закрив підготовче провадження, а оскільки учасники справи до суду з відповідними клопотаннями до суду не зверталися, суд призначив справу до судового розгляду по суті (п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України). 
Щодо зміни предмета спору, судом назначено наступне.
Предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.
Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.
Так, звертаючись в червні 2016 року з позовом ОСОБА_1 просила визнати за нею в право власності на нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_1 посилаючись на ст.182, ч.1-4 ст.332 ЦК України, зазначаючи що нею створено нову річ на яку вона просить визнати право власності.
У заяві від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 просить стягнути грошові кошти у сумі 517638 грн. в якості компенсації вартості невід`ємних поліпшень зроблених нею у нежитловому приміщенні у будинку АДРЕСА_1 .
Зі змісту положень ч. 4 ст. 332 ЦК України вбачається, що якщо вартість переробки і створення нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. У цьому разі особа, яка здійснила переробку, зобов`язана відшкодовувати власнику матеріалу моральну шкоду.
Таким чином, зазначеною статтею не унормовано порядок сплати компенсації вартості невід`ємних поліпшень особі, якою вони були здійсненні.
Право вимагати компенсацію вартості невід`ємних поліпшень особі, якою вони були здійснені встановлено ч. 4 ст. 390 ЦК України, зі змісту якої вбачається, що добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилась його вартість.
На підставі вищевикладених обставин, суд дійшов до вірного висновку про відмову у прийнятті заяви про зміну предмета спору за відсутністю підстав для прийняття до розгляду заяви про зміну предмета позову до Одеської міської ради, за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення грошових коштів у сумі 517 38 грн. в якості компенсації вартості невід`ємних поліпшень.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що суд відмовивши у прийнятті заяви не виклав в ухвалі суду мотивів та аргументів позивача з приводу заявлених вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскількисудом зазначено, що зміна предмета позову щодо стягнення грошових коштів у сумі 517 38 грн. в якості компенсації вартості невід`ємних поліпшень не унормовано ч. 4 ст. 332 ЦК України стосовно порядку сплати компенсації вартості невід`ємних поліпшень особі, якою вони були здійсненні.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був розглянути заяву, оскільки судом справа до судового розгляду по суті не призначалася, тому у суду були відсутні передбачені законом підстави для повернення заяви, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, суд першої інстанції 11 червня 2018 року постановив протокольну ухвалу, якою закрив підготовче провадження, та призначив справу до судового розгляду по суті, проте з заявою про зміну предмета позову, ОСОБА_1 звернулася 31 жовтня 2019 року, тобто після закриття підготовчого провадження.
У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 01 жовтня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк