Справа № 409/2949/19 
Провадження № 22-ц/810/536/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року                                    місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Орлова І.В. (суддя-доповідач),
суддів - Авалян Н.М., Назарової М.В.,
за участю секретаря
судового засідання - Сінько А.І. 
учасники справи:
заявниця: ОСОБА_1 
заінтересована особа: Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду
України Луганської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду цивільну справу № 409/2949/19 за апеляційною скаргою Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 квітня 2020 року (суддя Третяк О.Г.), - 

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту. З метою оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, ОСОБА_1 просила суд встановити факт свого перебування на утриманні чоловіка - ОСОБА_2 , з яким заявниця з 09 серпня 1980 року проживала у зареєстрованому шлюбі і який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заявленої вимоги зазначено, що за життя чоловіка заявниця знаходилася на його утриманні, оскільки дохід ОСОБА_2 значно перевищував розмір доходу ОСОБА_1 та був для заявниці постійним і основним джерелом існування.
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 квітня 2020 року заяву задоволено. Місцевий суд визнав встановленим факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В апеляційній скарзі начальник Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення місцевого суду від 28 квітня 2020 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити заявниці у встановленні юридичного факту.
За доводами апеляційної скарги місцевий суд не врахував, що сам по собі факт отримання заявницею доходу у меншому розмірі, ніж у чоловіка, не є безумовною підставою для задоволення заяви. Вказані обставини не дозволяють дійти однозначного висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка. Також заявницею не доведено, що вона потребувала постійного стороннього догляду, опіки, турботи, матеріального забезпечення, що ОСОБА_2 за життя дійсно надавав таку допомогу заявниці і ця допомога була постійним та основним джерелом засобів для існування останньої. 
В судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Заявницю про дату, час і місце розгляду справи повідомлено у визначеному п. 11 ст. 128 ЦПК України та ч. 2 ст.1-1 Закону України № 1632-VII від 12 серпня 2014 року «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» порядку. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав. 
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09 серпня 1980 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 3, 4, 6, 7, 9). 
ОСОБА_1 , як пенсіонерка за віком, перебуває на обліку в Білокуракинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області. З травня 2109 року по жовтень 2019 року заявниця отримала пенсійні виплати на загальну суму 11.853,50 гривень (а. с. 12) 
Згідно з даними наданої на запит суду копії довідки № 1101 від 10.03.2020 року за підписом начальника Білокуракинського ОУ ПФУ Луганської області, розмір пенсії померлого ОСОБА_2 на місяць смерті складає 5129,00 гривень (а. с. 32).
З 25 вересня 2018 року заявниця має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується даними довідки № 7628 (а. с. 7)
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що юридичний факт який просила встановити заявниця, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому місцевий суд посилався на положення пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» і статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю прийнятого судом першої інстанції рішення з огляду на таке.
Так, відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058- IV) видами пенсійних виплат є: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV).
Відповідно до пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку (пункт 2.11. Порядку).
Отже, Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника, у разі неможливості надати документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) на підтвердження перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
За змістом частини другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, і сім`я створюється на підставі, зокрема шлюбу.
На час смерті чоловіка подружжя ОСОБА_1 проживало разом за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 травня 2019 року, яке набрало законної сили 27 червня 2019 року (а. с. 10).
На час смерті ОСОБА_2 у ІНФОРМАЦІЯ_2 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становив 1312,00 гривень.
Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.
Матеріалами справи з достатньою повнотою доведено, що одержувана заявницею пенсія своїм розміром суттєво не відрізняється від встановленого законом прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Матеріальну допомогу, яку отримувала заявниця за життя чоловіка, щомісячний дохід якого майже у чотири рази (5129,00 гривень від 1312,00 гривень) перевищував порівняний з прожитковим мінімумом для непрацездатних осіб дохід самої ОСОБА_1 , місцевий суд правильно розцінив як основне і постійне джерело засобів для існування заявниці. 
Апеляційний суд погоджується з тим, що розмір доходів заявниці та її померлого чоловіка свідчать про те, що саме пенсія чоловіка була основним та постійним засобом існування сім`ї, а відтак слугувала ОСОБА_1 основоположним і систематичним джерелом грошової допомоги зі сторони чоловіка, який за життя взяв на себе обов`язок по утриманню дружини. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення вимог заяви. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу заінтересованої особи без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення, а рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 квітня 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. Дата складання повного тексту постанови - 02 жовтня 2020 року.

Головуючий І.В. Орлов

Судді Н.М. Авалян 

М.В. Назарова