КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
26 червня 2020 року                                                                                               м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду                                  Васильєва М.А., 
за участю:
захисника                                                                                                      Павленка В.В.
особи, яка притягнута до
адміністративної відповідальності,                                              ОСОБА_1                                                                                      
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову  Оболонського районного  суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року, якою 
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 9 вересня 2019 року близько 04.30 год. по вул. Автозаводська, 93, в м. Києві, керував автомобілем марки «Nissan X-TRAIL» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в якому  поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження мотивує тим, що повний текст оскаржуваної постанови отримав тільки 6 листопада 2019 року, а про дату виготовлення повного тексту постанови суддею повідомлено під час судового розгляду, що підтверджується звукозаписом судового засідання. Як зазначає апелянт, можливості оскаржити рішення він не міг через відсутність повного тексту постанови суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за недостатністю доказів проти нього та порушення норм закону судом при вирішенні даної справи.
Апелянт посилається на те, що судом не встановлено та не з`ясовано фактичні обставини справи. Як вказує ОСОБА_1 ,  суд посилається як на доказ його вини на протокол про адміністративне правопорушення, але у протоколі викладена тільки підозра у порушенні ним, начебто, п. 2.5 ПДР України. На думку апелянта, даний пункт під час керування транспортним засобом порушити неможливо, і вказаний протокол є похідним вже після того, як його було  зупинено за порушення, начебто, іншого пункту правил, хоча жодних доказів цьому немає. 
Окрім того, як зазначає апелянт, його транспортний засіб не був зупинений працівниками поліції у відповідності до вимог закону, а протокол не містить інформації про причину зупинки транспортного засобу.  Також протокол не містить інформації, що водію на місці зупинки пропонувалось пройти огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, як і  матеріали справи не містять направлення для проходження ним огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, що, на думку апелянта, спростовує обставини, викладені у протоколі, на що суд першої інстанції не звернув уваги. 
Крім того, з відеозапису не видно свідків, оскільки останні не були присутні під час огляду водія, а жодних тестів на місці зупинки працівником поліції не пропонувалось, а також, як зазначає апелянт, саме свідкам поліцейський повідомив, що фіксується тільки відмова проїхати на огляд в невідомий заклад охорони здоров`я.
Щодо відмови від проходження медичного огляду, то апелянт вертає увагу на те, що фактично за ч. 1 ст. 130 КУпАП людина несе відповідальність за відмову давати докази щодо себе, що суперечить вимогам закону. 
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази та додатково отримані під час апеляційного розгляду, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку. 
 
Згідно з положеннями ч. 2  ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).
 
Згідно з матеріалами справи постанова суду, на яку подана апеляційна скарга, винесена 22 жовтня 2019 року (ас. 8). 
 
З огляду на вимоги ст. 294 КУпАП, останній день подання апеляційної скарги на зазначене судове рішення - 1 листопада 2019 року. 
 
Зі змісту постанови вбачається, що   ОСОБА_1 був присутній під час розгляду справи, проте, копію постанови  отримав 6 листопада 2019 року (ас. 10зв.). 
 
При цьому 29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подана заява про ознайомлення його з матеріалами справи (ас. 10). Проте, відомості, що ОСОБА_1 ознайомлений з матеріалами справи , в т.ч. і з постановою, на яку подана апеляційна скарга, у матеріалах справи відсутні. 
 
Апеляційна скарга подана 12 листопада 2019 (ас. 11). 
 
Доводи клопотання про поновлення строку про те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, не ознайомившись з повним текстом постави, є слушними, а відтак, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
 
Що ж стосується доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд доходить висновку, що  вони є необґрунтованими. 
 
                Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
 
 Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані. 
 
Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції  послався на наявні у справі та досліджені докази, а саме: відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , відповідно до якого встановлені обставини вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у присутності яких ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння; відеозапис з нагрудної камери поліцейського, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан наркотичного сп`яніння, та дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1  порушення вимог п. 2.5  ПДР України, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 8).
 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції.
 
                Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
 
          Згідно з положеннями ст. 2.9 ПДР України водієві забороняється  керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.
 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність  за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Згідно з  протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 359511 від                9 вересня 2019 року, ОСОБА_1   9 вересня 2019 року  о 04.30 год. в м. Києві по                                          вул. Автозаводська, 93, керував транспортним засобом Ніссан державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей звужені та не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук.  Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. ПДР України, за що передбачена відповідальність за  ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас.1).
У графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1   власноручно зазначив, що зобов`язується не керувати транспортним засобом протягом доби.
 
З переглянутого  відеозапису з нагрудної боді-камери, якій міститься у матеріалах справи, вбачається, що у присутності двох свідків інспектор патрульної поліції пояснює, що був зупинений автомобіль у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху,  так як не працювала підсвітка заднього номерного знаку, у водія якого було виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, та,  звертаючись до водія, яким є ОСОБА_1 , пропонує йому пройти огляд для визначення стану сп`яніння до лікаря нарколога, на що водій відповідає відмовою (ас. 3).
 
Таким чином, обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції, знайшли своє підтвердження відеозаписом подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, на якому зафіксовано  обставини, які спростовують пояснення ОСОБА_1 та його захисника щодо обставин події. 
 
Доводи апелянта про те, що у протоколі викладена тільки підозра у порушенні ним, начебто, п. 2.5 ПДР України,  що  даний пункт під час керування транспортним засобом порушити неможливо, і вказаний протокол є похідним вже після того, як його було  зупинено за порушення, начебто, іншого пункту правил, хоча жодних доказів цьому немає, є безпідставними.
 
Згідно з відеозаписом працівником поліції чітко зазначено підстави зупинки транспортного засобу, які ОСОБА_1 не оспорювались і не заперечувались.  Окрім того, як вбачається з відеозапису, саме при спілкуванні з ОСОБА_1 з приводу встановленого порушення ПДР України, у ОСОБА_1 поліцейським виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, що і зафіксовано на відеозаписі.  Вказані обставини також не заперечувались і ОСОБА_1 , що також зафіксовано на відеозаписі.  
 
Вказаним відеозаписом спростовуються й  доводи апеляційної скарги про те, що транспортний засіб не був зупинений працівниками поліції у відповідності до вимог закону, а протокол не містить інформації про причину зупинки транспортного засобу.
 
Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності,  тобто, протокол про адміністративне правопорушення становить виклад обвинувачення у вчиненні особою певного правопорушення, і  його складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.
 
Посилання апелянта на те, що протокол не містить інформації, що водію на місці зупинки пропонувалось пройти огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, як і  матеріали справи не містять направлення для проходження ним огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, що, на думку сторони захисту, спростовує викладені в матеріалах справи обставини, є безпідставними. 
 
Так, постановою    Кабінету    Міністрів     України   № 1103 від 17 грудня 2008 року затверджений Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,  що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який діє на даний час, з урахуванням внесених до нього змін.
 
Згідно із вказаним Порядком огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких поліцейського  є  підстави  вважати,  що  вони перебувають у стані алкогольного,  наркотичного  чи  іншого  сп`яніння або під впливом лікарських  препаратів,  що  знижують  увагу  та швидкість реакції,  згідно  з  ознаками  такого  стану, установленими МОЗ і МВС. 
 
        Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони
здоров`я України 9 листопада 2015  року за  № 1452/735 затверджена Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.
        Вказаною Інструкцією визначено, що ознаками алкогольного сп`яніння є:
·                    запах алкоголю з порожнини рота;
·                    порушення координації рухів;
·                    порушення мови;
·                    виражене тремтіння пальців рук;
·                    різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
·                    поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Розділу 1 Інструкції).
        
        Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:
·                    наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);
·                    звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;
·                    сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;
·                    почервоніння обличчя або неприродна блідість (п. 4 Розділу 1 Інструкції)
 
Тобто, працівник поліції може встановити тільки ознаки певного виду сп`яніння. Перебування особи у стані сп`яніння  та його вид встановлюється відповідно до положень                   ст. 266 КУпАП та зазначеної Інструкції.  
 
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду  передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1,   Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України  від         9 листопада 2015 року за   № 1452/735.  
Згідно з п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від                          9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
 
Встановлена процедура проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння відображена й у відповіді Директорату публічно безпеки, протидії злочинства та забезпечення правопорушення МВС України на запит апеляційного суду, згідно з якою додатково зазначено про те, що працівники патрульної поліції не використовують спеціальні технічні засоби для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан наркотичного чи іншого сп`яніння, крім алкогольного, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу н та швидкість реакції (ас. 67-69).
 
Відповідно до наявних у справі даних працівниками поліції у ОСОБА_1 встановлені ознаки: зіниці очей звужені та не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук, що розцінено поліцейськими як ознаки наркотичного сп`яніння у водія, про що, згідно з відеозаписом,  працівник поліції зазначив в присутності двох свідків, і ОСОБА_1 будь-яких заяв або зауважень з цього приводу  у присутності свідків заявлено не було. 
 
Встановивши у ОСОБА_1  ознаки наркотичного сп`яніння, з метою підтвердження або спростування стану сп`яніння,  працівник поліції запропонував ОСОБА_1 проїхати до лікаря нарколога для огляду, на що ОСОБА_1 відмовився. 
 
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи  направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, то вони є безпідставними. 
Так, направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, та  не спростовує порушення  п. 2.5 ПДР України водієм транспортного засобу, щодо якого  є підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також  не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення. 
Окрім того, з відеозапису вбачається, що на вимогу працівника поліції  пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога ОСОБА_1 відповів відмовою.
                                                                                                                  
Доводи ОСОБА_1 та його захисника про те, що з відеозапису не видно свідків, оскільки останні не були присутні під час огляду водія, а жодних тестів на місці зупинки працівником поліції не пропонувалось,  спростовуються як відеозаписом,  так і відомостями, викладеними апелянтом в апеляційній скарзі про те, що саме свідкам поліцейський повідомив, що фіксується тільки відмова водія проїхати на огляд у невідомий заклад охорони здоров`я.
 
Що ж стосується посилань апелянта на те, що фактично за ч. 1 ст. 130 КУпАП людина несе відповідальність за відмову надавати докази щодо себе, що суперечить вимогам закону, то вони є необґрунтованими.
 
          Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
          Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
 
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого,  зобов`язаний:
- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
 
       Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
         Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом. 
 
Таким чином, з наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 , як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння,  відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому  законом порядку огляд  з метою встановлення стану  сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1   п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1                         ст. 130 КУпАП.
 
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, постанова місцевого суду є законною, вмотивованою, обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1   не підлягає до задоволення. 
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Поновити ОСОБА_1   строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного  суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року.
 
Постанову Оболонського районного  суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,  - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
 
Постанова оскарженню не підлягає.

                Суддя
Київського апеляційного суду                                                                                      М.А. Васильєва