ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2738/20 Справа № 201/5564/17 	  	Головуючий у першій інстанції: Антонюк О. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальчук Тамари Василівни, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгенівни, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретової Наталії Борисівни, Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправними рішень, скасування рішень про державну реєстрацію, відновлення становища, яке існувало до порушення, стягнення витрат, – 

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він придбав квартиру АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03 листопада 1998 року, згідно якого позивачу на праві спільної часткової власності належить 16/100 частини житлового будинку з прилеглими до нього будовами та спорудами: в житловому будинку А-2, квартира АДРЕСА_2 , яка складається: 1-сіни, 2-кухня, 3-туалет, 4-коридор, 5-ванна кімната, 6, 7 - житлові, житловою площею 22,6 кв.м. Згідно «Технічного паспорту на жилий дім індивідуального житлового фонду», виданого 01 жовтня 1998 року, загальна площа будинку АДРЕСА_3 складає 319,4 кв.м., житлова – 171,3 кв.м., житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 469 кв.м. Позивач вважає, що фактично на земельній ділянці площею 469 кв.м. знаходиться житловий двоповерховий будинок 1890 року зведення, загальною площею 319,4 кв.м., в якому розташовані 5 квартир, власність приватна спільна часткова та виділена в натурі. 10 серпня 2016 року позивач звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради та отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З отриманої інформаційної довідки, позивачу стало відомо, що відповідачі під час прийняття рішень про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 не вірно внесли відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивач вважає, що замість об`єкта нерухомого майна, який існував на дату укладення ним договору купівлі-продажу, на даний момент в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за однією адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровано два об`єкта нерухомого майна, перший об`єкт нерухомого майна зареєстровано за реєстраційним номером 926683512101, житловий будинок загальною площею 167,1 кв.м. (житлова площа 106,1 кв.м.), а другий об`єкт нерухомого майна зареєстровано за реєстраційним номером 712150612101, приміщення №1 (магазин), №2 об`єкт нежитлової нерухомості без визначення загальної площі. В подальшому позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є., яка 31 серпня 2016 року зареєструвала за позивачем право спільної часткової власності на 16/100 нерухомого об`єкту, реєстраційний номер 926683512101, загальною площею 167,1 кв.м. (житлова площа 106,1 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 007/0537-Н від 03 листопада 1998 року, видавник: Товарна біржа «Катеринославська». Позивач вважає, що його право спільної часткової власності на 16/100 нерухомого об`єкту невірно було зареєстровано за неправильним записом про об`єкт нерухомого майна, оскільки вказаний об`єкт нерухомого майна має загальну площу 319,4 кв.м., замість зазначеної в реєстрі загальної площі 167,1 кв.м. Також, позивач вважає, що в результаті протиправних дій реєстраторів, цілий об`єкт нерухомого майна було поділено на два об`єкта нерухомого майна. Реєстратор зареєстрував право власності на частки окремими об`єктами, що передбачено законодавством тільки у разі поділу об`єкта нерухомого майна. До того ж, перший об`єкт зареєстровано без зазначення частки, а другий із зазначенням часток, які стосуються цілого об`єкта площею 319,4 кв.м., але застосовано ці частки тільки до площі 167 кв.м. Таким чином, позивач вважає, що його частка майна в натурі була зменшена майже в два рази, що свідчить про порушення його часткового сумісного права власності на житловий будинок АДРЕСА_3 . Відтак, на думку позивача, відповідачами порушено право позивача розпоряджатися належною йому часткою житлового будинку, оскільки записи в Реєстрі речових прав відповідно до рішень відповідачів унеможливлюють відчуження цього майна в майбутньому. Позивач також вважає, що дії нотаріусів крім порушення його майнових прав призвели до порушення його прав на користування земельною ділянкою. Крім того, незаконні дії нотаріуса призвели до зменшення загальної площі будинку. Таким чином, в результаті дій реєстраторів право спільної власності на приміщення загального користування позивач вважає порушеним. Позивач вважає, що в результаті визнання протиправними та скасування рішень відповідачів набере чинності запис про реєстрацію нерухомого майна згідно реєстраційного посвідчення від 07 грудня 1998 року, виданого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, за яким домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 в частині 16/100 зареєстровано за позивачем. Також на думку позивача, з метою відновлення його права необхідно зареєструвати його право власності згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 листопада 1998 року. Тому, уточнивши позовні вимоги позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію від 18.06.2008 року, прийняте державним реєстратором реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на наступний об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер 9408868, адреса: АДРЕСА_3 ; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 23976580 від 28.08.2015 року приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округа Дніпропетровської області Кретової Наталії Борисівни; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 29445472 від 27.04.2016 року приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округа Дніпропетровської області Ковальчук Тамари Василівни; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29686620 від 20.05.2016 року приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Виноградової Владислави Юріївни; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29691661 від 20.05.2016 року приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округа Дніпропетровської області Ковальчук Тамари Василівни; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29691033 від 20.05.2016 року приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округа Дніпропетровської області Ковальчук Т.В.; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31172391 від 31.08.2016 року, приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Ковальової Є.Є.; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Ковальової Є.Є. зареєструвати право власності згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.11.1998 року, серія та номер 007/0537-Н, видавник: Товарна біржа “Катеринославська” та Технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_3 , складеного станом на 01.10.1998 року та виданого Комунальним підприємством “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації”; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. 
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальчук Тамари Василівни, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгенівни, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретової Наталії Борисівни, Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, треті особи:  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , про визнання протиправними рішень, скасування рішень про державну реєстрацію, відновлення становища, яке існувало до порушення, стягнення витрат - відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справиповідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою від 24.03.2020 року ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 , яка долучена до матеріалів справи (а.с.191 т.4); рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, оголошеннями, що розміщені на веб сайті судової влади. Клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи  у зв`язку із запровадженням у країні карантину - не доводить наявність поважних причин неявки в судове засідання, оскількикарантинні обмеження послаблені з 22 травня 2020 року, транспортне сполучення відновлено. Окрім того, приватним нотаріусом Ковальовою Є.Є. 16.04.2020 року та державним реєстратором ДМНО Ковальчук Т.В. 09.06.2020 року подано заяву про розгляд справи без їх участі.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення  суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів № 259 від 02 березня 1978 року (а.с.153 т.3) ОСОБА_6 належала частка 12/100 житлового будинку, по АДРЕСА_5 . 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №89591249 від 14.06.2017 року, на підставі договору дарування від 30 грудня 2004 року та договору дарування від 10 жовтня 2006 року, посвідчених Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 на праві приватної власності належала 47/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , яка складається з літ. А-2 на першому поверсі нежитлове приміщення № 1 (магазин), загальною площею 79,1 кв. м., на другому поверсі нежитлове приміщення № 2, загальною площею 55,6 кв. м., реєстраційний номер майна: 9408868. Крім того, 28 серпня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кретовою Н.Б. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23976580, було внесено запис про право власності: 10954777, яким зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на об`єкт нерухомого майна: 712150612101, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , який складається з: нежитлового приміщення № 1 магазин на 1 поверсі, загальною площею 79,1 кв.м., та нежитлового приміщення № 2 на 2 поверсі, загальною площею 55,6 кв.м. в житловому будинку літ. А-2, які розташовані за вказаною АДРЕСА_6 . Підстава виникнення права власності: рішення Третейського суду при Асоціації «Левлекс» б/н від 26 грудня 2007 року (а.с.130-136 т.1).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №89591249 від 14.06.2017 року, 27 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковальчук Т.В. на підставі договору дарування від 21 квітня 2016 року було внесено запис про право власності: 14348199, яким зареєстровано за ОСОБА_3 право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення АДРЕСА_7 АДРЕСА_5 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29445472 від 27.04.2016 року (а.с.130-136 т.1).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №91041707 від 03.07.2017 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Виноградовою В.Ю., згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29686620 від 20 травня 2016 року були зареєстровані та внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер: 926683512101, загальною площею 167.1 кв. м. (житлова площа 106.1 кв. м.) за вищевказаною адресою на підставі свідоцтва про спадщину за законом серії НОМЕР_1 , виданого 19.05.2016 року, власник ОСОБА_7 .
Також, на підставі договору дарування від 20 травня 2016 року, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковальчук Т.В. зареєструвала та внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 29691661, запис про право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 25/100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 . 
На підставі договору дарування від 20 травня 2016 року, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковальчук Т.В. зареєструвала та внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 29691033, запис про право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 11/80 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.1-4 т.2). 
       На підтвердження позову позивачем надано копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 листопада 1998 року, виданого Товарної біржею «Катеринославська», згідно якого ОСОБА_1 купив 16/100 житлового будинку з прилеглими до нього будовами та спорудами: в житловому будинку А-2, АДРЕСА_8 АДРЕСА_9 3-туалет АДРЕСА_2 , АДРЕСА_10 , 6,7- АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 22,6 АДРЕСА_13 площею 469 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (а АДРЕСА_14 .10-11 т.1).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №67035284 від 31.08.2016 року, 26 серпня 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальова Є.Є. на підставі договору купівлі-продажу, виданого 03 листопада 1998 року Товарною біржею «Катеринославська», зареєструвала за  ОСОБА_1  право спільної часткової власності на 16/100 частку домоволодіння  АДРЕСА_3 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31172391 від 31.08.2016 року  (а.с.25-26 т.1).
Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Частиною першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.
Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
За положенням п.5 ч.1 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.
Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, право або інтерес позивача може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина друга статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).
Якщо судом буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача.
Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17).
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права в частині вимог про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію. 
У даній справі позов щодо скасування запису (записів) про проведену державну реєстрацію права не заявлений, що підтверджується змістом позовної заяви, уточненої позовної заяви.
Отже, у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію повинно бути відмовлено саме з наведених вище підстав, що зумовлює відмову у задоволенні похідної позовної вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення. 
       Крім того, даний цивільний позов пред”явлено до державних реєстраторів, а осіб, які є сторонами спірних цивільно-правових відносин, до участі у справі у якості співвідповідачів безпідставно не залучено.
       Колегія звертає увагу, що місцевий суд, відмовляючи у задоволенні позову у зв”язку з його необґрунтованістю та недоведеністю, одночасно посилався на порушення позивачем позовної давності, що є надмірним застосуванням матеріального закону. 
       Враховуючи наведене вище, колегія дійшла висновку, що  рішення місцевого суду підлягає зміні в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позову; в іншій частині рішення повинно бути залишено без змін.
Колегія наголошує, що позивач, за наявності підстав, не позбавлений можливості звернення до суду, для захисту своїх прав та законних інтересів, з іншим позовом.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2019 року – змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. 
В іншій частині рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді