ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року 
м. Київ
справа №826/13149/18
адміністративне провадження №К/9901/24786/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів - Єресько Л.О., Калашнікової О.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року (суддя Кузьменко В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року (судді: Ганечко О.М., Кузьменко В.В., Шурко О.І.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, третя особа: Головне територіальне управління юстиції Миколаївської області про визнання незаконним та скасування наказу і подання, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, третя особа: Головне територіальне управління юстиції Миколаївської області, у якому просила суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ від 26 липня 2017 року №2473/5 про анулювання свідоцтва арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 17 квітня 2013 року НОМЕР_1;   
- зобов`язати відповідача поновити запис в Єдиному державному реєстрі арбітражних керуючих України щодо позивача;   
- визнати незаконним та скасувати подання №1120 Департаменту з питань судової роботи та банкрутства від 15 червня 2018 року до Дисциплінарної комісії про накладення на неї дисциплінарного стягнення.
На обґрунтування вказаних позовних вимог, позивачка зазначила, що накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого здійснене за відсутності правових підстав, оскільки позивачка була позбавлений можливості надати відповідні пояснення з приводу захисту своїх прав та інтересів. Крім того, до настання спірних правовідносин позивачці не виносились інші види стягнень, що могло б бути підставою для застосування найсуворішого виду стягнення.
Також звертала увагу, що їй неправомірно відмовлено у розгляді скарги на акт перевірки та дії посадових осіб та подання №1120 від 15 червня 2018 року, направлене Департаментом з судової роботи та банкрутства до Дисциплінарної комісії не містить фактів, які б підпадали під ознаки дисциплінарних проступків.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року позовні вимоги частково задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 26 липня 2018 року №2473/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.
Суд першої інстанції дійшов висновків, з якими погодився суд апеляційної інстанції про те, що відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували, що під час визначення виду дисциплінарного стягнення для позивачки Дисциплінарною комісією враховувався ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого нею проступку, а також чи застосовувалися раніше до позивачки дисциплінарні стягнення. При розгляді подання від 15 червня 2018 року №1120 про накладення на позивачкою дисциплінарного стягнення 03 липня 2018 року не враховано оскарження позивачкою акта перевірки та довідки, а також викладених в зазначеному оскарженні пояснень позивачки. У матеріалах адміністративної справи відсутні докази винесення Міністерством юстиції України рішення про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вчинення відповідного запису в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій належним чином не спростовано відсутність низки порушень вчинених позивачкою, що в свою чергу послужило підставою для накладення дисциплінарних стягнень:
1.          Позивачкою вживалися несвоєчасно та не всі можливі заходи щодо пред`явлення до третіх осіб вимог щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, в тому числі не вжиття всіх можливих заходів щодо повернення банкруту 30   499   999 доларів з компанії «Рабітурна Лімітед», відповідно до рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду від 17 квітня 2015 року (далі - рішення МКАС).
«Всі можливі заходи», що не були вчинені позивачкою є такими:
-          заявити для виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП від 17 квітня 2015 року на Кіпрі можливо на підставі апостильованих копій рішення МКАС при ТПП від 17 квітня 2015 року та копії арбітражної угоди - угоди про вибір суду. На копії рішення МКАС при ТПП позивачка мала можливість поставити апостиль, однак цього не зробила, також у своєму позові та відзиві ввела суд першої інстанції в оману вказавши, що для проставлення апостиля необхідний оригінал рішення МКАС при ТПП від 17 квітня 2017 року. Також позивачка мала можливість зробити копію арбітражної угоди - угода про вибір суду, оскільки відповідні документи наявні у справі по якій винесено рішення МКАС при ТПП від 17 квітня 2017 року. На відповідній копії арбітражної угоди - угоди про вибір суду позивачка мала можливість проставити апостиль.
-          заявити про виконання рішення МКАС при ТПП від 17 квітня 2017 року на території України, якщо майно компанії «Рабітурна Лімітед» наявне на території України. Позивачкою навіть не здійснювалися спроби з`ясувати чи відповідне майно наявне на території України.
2.          Позивачка не зверталась до Головного управління статистики у Миколаївській області з проханням надати фінансову звітність ТОВ «Марількомфрукт» за останні три роки. Виявити суб`єктів господарської діяльності, які мають дебіторську заборгованість перед банкрутом можливо шляхом звернення ліквідатора до органів державної фіскальної служби з запитами про надання копій:
-          податкових декларацій з податку на додану вартість;
-          додатків №5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до податкових декларацій з податку на додану вартість;
-          витягів з реєстру виданих та отриманих податкових накладних.
Арбітражним керуючим не надано доказів стосовно її звернення до податкових органів.
3.          Позивачка не в повному обсязі вжила всіх заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, а саме:
-          не оскарження позивачкою в апеляційному порядку лист ПАТ «Дельта банк» від 29 березня 2018 року №05-3392608, яким відмовлено ТОВ «Марількомфрукт» в задоволенні вимог;
-          не направлення запиту до ПАТ «Національний депозитарій» про надання інформації про виплату доходів за цінними паперами ТОВ «Марількомфрукт»;
-          не здійснення аналізу запитів, направлені колишнім ліквідатором банкрута до реєстраційних та контролюючих органів щодо наявності у банкрута майна (прав);
-          не вчинення позивачкою заходів щодо встановлення об`єктів обтяження, записи про які містяться в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №49747033 від 19 червня 2016 року (загальний розмір зобов`язання 85   600   000, 00 доларів США).
Також на переконання скаржника, суди попередніх інстанцій втрутились в його дискреційні повноваження, оскільки накладення дисциплінарного стягнення та його вид є дискреційними повноваженнями Міністерства юстиції України.
Позиція інших учасників справи.
Від позивачки до суду надійшов відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому вона просить відмовити у задоволенні касаційної скарги відповідача та залишити оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Рух касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 02 вересня 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
На підставі скарги засновника ТОВ «Марількомфрукт» ОСОБА_2 від 21 березня 2018 року б/н на дії арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання нею повноважень ліквідатора у справі №915/471/16 про банкрутство ТОВ «Марількомфрукт», у період з 21 травня 2018 року по 23 травня 2018 року ГТУЮ у Миколаївській області проведено позапланову невиїзну перевірку арбітражного керуючого ОСОБА_1 , за наслідками якої складено довідку про результати позапланової невиїзної перевірки арбітражного керуючого від 23 травня 2018 року №23, згідно якої встановлено такі порушення, які підлягають усуненню:   
1) абзацу четвертого частини другої статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - арбітражним керуючим не вжито заходів щодо проведення інвентаризації майна та майнових активів;   
2) абзацу п`ятого частини другої статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - арбітражним керуючим не вжито заходів щодо здійснення аналізу фінансового становища ТОВ «Марількомфрукт»;   
3) абзацу шостого частини другої статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», пункту 1.3 наказу №129/5 - арбітражним керуючим неналежно виконувалися повноваження керівника банкрута    ТОВ «Марількомфрукт» в частині не звітування до статистичних та податкових органів;   
4) абзацу восьмого частини другої статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - арбітражним керуючим вживалися несвоєчасно та не всі можливі заходи щодо пред`явлення до третіх осіб вимог щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, в тому числі в частині не вжиття всіх можливих заходів щодо повернення банкруту 30499999 доларів з компанія «Рабітурна Лімітед» відповідно до рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду від 17 квітня 2015 року;   
5) частини шостої статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - вжиті несвоєчасні та недостатні заходи щодо притягнення до відповідальності посадових осіб за ухилення від передачі бухгалтерської та іншої документації, матеріальних та інших цінностей банкрута;   
6) абзацу тринадцятого частини другої статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - арбітражним керуючим не в повному обсязі вжиті заходи, спрямовані на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, а саме: повернення стягнутих на користь ТОВ «Марількомфрукт» 30 499 999,00 доларів США з компанії «Рабітурна Лімітед» за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду від 17 квітня 2015 року, об`єкти обтяження (записи про які містяться в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №49747033 від 09 червня 2016 року, загальний розмір зобов`язання 85 600 000,00 доларів США), запити до реєстраційних та контролюючих органів щодо наявності у банкрута майна та майнових активів;   
7) частини сьомої статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - арбітражним керуючим не вжито заходів щодо закриття розрахункових рахунків банкрута у ПАТ «Дельта Банк» та відкриття ліквідаційного рахунку банкрута;   
8) абзацу десятого частини другої статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - арбітражним керуючим не вжито заходів зі звільнення працівників банкрута відповідно до законодавства України про працю; частини третьої статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - дії арбітражного керуючого свідчать про необґрунтованість та нерозсудливість, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство. Такі дії арбітражного керуючого призвели до затягування ліквідаційної процедури ТОВ «Марількомфрукт»;   
9) пункту 6 розділу IV Правил організації діловодства та архіву арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 березня 2003 року №447/5 - на інформаційних вивісках, що ідентифікують офіс арбітражного керуючого, відсутні відомості щодо вихідних днів; порушення, які не підлягають усуненню: пункту 4 частини другої статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - арбітражним керуючим на вимогу органу контролю не надано доказів сплати орендної плати згідно договору оренди приміщення; частини дев`ятої статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - арбітражним керуючим не надані докази надання комітету кредиторів звітів про свою діяльність, інформацію про фінансове становище і майно боржника за червень, жовтень, грудень 2017 року (а.с. 61-103 Том 2).
04 червня 2018 року ГТУЮ в Миколаївській області підписано акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого №23 за результатами перевірки у діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 .
Департаментом з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України складено висновок щодо відповідності висновків акта від 04 червня 2018 року №23 позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 вимогам законодавства з питань банкрутства та внесено подання до Дисциплінарної комісії про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення від 15 червня 2018 року №1120.
Як вбачається із подання Дисциплінарної комісії від 15 червня 2018 року №1120 про накладання на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, пропозиція про накладання дисциплінарного стягнення від ГТУЮ у Миколаївській області ґрунтується на результатах позапланової невиїзної перевірки діяльності позивачки під час виконання нею повноважень ліквідатора у справі №915/471/16 про банкрутство ТОВ «Марількомфрукт», проведеної на виконання доручення МЮУ від 11 квітня 2018 року №361/9919-33-18/9.3.1 з питань, викладених у скарзі засновника ТОВ «Марількомфрукт» ОСОБА_2 від 21 березня 2018 року б/н, за результатами якої складено акт від 04 червня 2018 року №23 позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , за результатами якої комісією з перевірки зроблено висновок, що арбітражним керуючим допущено грубі порушення вимог законодавства з питань банкрутства, які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення (а.с. 29 Том 1).
У свою чергу, питання щодо розгляду подання від 15 червня 2018 року №1120 включено до порядку денного засідання Дисциплінарної комісії, яке відбулось 03 липня 2018 року.
Так, згідно з витягом із протоколу №72/07/18 засідання Дисциплінарної комісії від 03 липня 2018 року за результатами розгляду подання від 15 червня 2018 року №1120 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення на підставі листа ГТУЮ у Миколаївській області від 05 червня 2018 року №5-02/6-1-396, вирішено застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); внести подання до МЮУ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); рекомендувати Департаменту з питань судової роботи та банкрутства МЮУ на підставі подання Комісії про застосування до позивачки дисциплінарного стягнення: а) підготувати проект наказу про анулювання свідоцтва НОМЕР_1 від 17 квітня 2013 року про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ; б) внести запис до єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); рекомендувати Департаменту з питань судової роботи та банкрутства МЮУ повідомити про прийняте рішення позивача, заявника та ГТУЮ у Миколаївській області (а.с. 179-181 Том 1).
Заступником голови Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) ОСОБА_3 винесено подання №840 від 03 липня 2018 року до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (а.с. 182 Том 1).
У подальшому, наказом Міністерства юстиції України від 26 липня 2018 року №2473/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 », відповідно до пункту 5 частини першої статті 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», пункту 16 Порядку видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2013 року №93/5, на підставі подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 03 липня 2018 року №840 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та з урахуванням протоколу її засідання від 03 липня 2018 року №72/07/18 анульовано свідоцтво про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) НОМЕР_1 від 17 квітня 2013 року, видане ОСОБА_1 (а.с. 27 Том 1).
Не погоджуючись з такими діями відповідачів та вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулась з цим позовом до суду.
Релевантні джерела права й акти їх застосування. 
Враховуючи положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення   КАС України   у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
Частиною другою   статті 19 Конституції України   встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Вимоги до арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) його права та обов`язки, процедура підтвердження права на здійснення такої діяльності, отримання такого права, контроль за діяльністю арбітражних керуючих, види відповідальності та інші питання, пов`язані з діяльністю арбітражних керуючих визначені положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-ХІІ).
У розумінні статті 1 вказаного Закону, арбітражним керуючим є фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.
Частиною третьою статті 98 Закону №2343-XII визначено, що під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.
За змістом частини 1 статті 106 Закону №2343-XII, контроль за діяльністю арбітражних керуючих здійснюється у формі планових перевірок за певний період часу не частіше одного разу на два роки. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається. Попередні періоди, що раніше перевірялися, не можуть бути предметом наступних перевірок, крім перевірок за зверненнями фізичної чи юридичної особи.
Згідно з частиною другою статті 106 Закону № 2343-XII, позапланові виїзні та невиїзні перевірки здійснюються за зверненнями громадян чи юридичних осіб, якщо з таких звернень вбачається необхідність проведення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства. Для проведення невиїзної перевірки державний орган з питань банкрутства надсилає арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений в запиті строк арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) надсилає державному органу з 
Відповідно до статті 107 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Закон № 2343-XII), арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть за свої дії та заподіяну третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом. Арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом.
Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення (частина 3 статті 107 Закону № 2343-XII).
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, Міністерство юстиції України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, зокрема, з питань банкрутства.
Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення (частина 4 статті 107 Закону № 2343-XII).
Про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України (частина 5 статті 107 Закону № 2343-XII).
Для здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), перевірки організації їх роботи, дотримання ними вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики державним органом з питань банкрутства утворюється Дисциплінарна комісія (частина перша статті 108 цього Закону), яка діє на підставі Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих № 81/5.
Згідно з приписами пункту 4 вказаного Положення, Комісія відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, розглядає подання структурного підрозділу Мін`юсту, відповідального за забезпечення виконання Мін`юстом повноважень державного органу з питань банкрутства (далі - структурний підрозділ), про застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого і за наслідками розгляду приймає одне із рішень, передбачених пунктом 25 Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих №81/5, зокрема, про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення на підставі подання структурного підрозділу про застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого.
Пунктом 27 цього ж Положення передбачено, що у разі прийняття Комісією рішення про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого протокол її засідання та її подання про застосування до арбітражного керуючого такого виду дисциплінарного стягнення у триденний строк направляються до структурного підрозділу для анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та виключення з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України відомостей про арбітражного керуючого, стосовно якого Комісією прийнято рішення.
Відповідно до частини 1 статті 108 Закону, дисциплінарна комісія утворюється у встановленому державним органом з питань банкрутства порядку для здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), перевірки організації їх роботи, дотримання ними вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики.
Дисциплінарна комісія розглядає заяви, скарги та подання на арбітражних керуючих; організовує перевірку оприлюднених фактів, що принижують честь і гідність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів); надає консультації і рекомендації, а також готує методичні розробки з питань професійної етики арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та застосування прогресивних практик; приймає рішення про застосування до арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарних стягнень (частина 4 статті 108 цього ж Закону).
Рішення дисциплінарної комісії оформлюються протоколом, що підписується усіма присутніми на засіданні членами комісії (частина 6 статті 108 Закону №2343-XII).
Види дисциплінарних стягнень, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), наведені у частині першій статті 109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме: попередження; позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення (частина третя статті 109 Закону України «Про відновлення платоспроможності 
Про накладення на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарного стягнення робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України (частина 4 статті 109 Закону № 2343-XII).
Відповідно до пункт 5 частин першої, другої статті 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»,   підставою для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).   У разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) він виключається з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, а його свідоцтво анулюється.
Відповідно до частин першої, другої статті 113 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у разі наявності підстав для позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарна комісія вносить державному органу з питань банкрутства відповідне подання.
Державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
За змістом частини 5 статті 113 Закону № 2343-XII, рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) може бути оскаржено арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією.
На виконання статті 106 Закону № 2343-XII розроблено Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджений наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року №1284/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 року за № 1113/23645 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 7.1. Порядку №1284/5, однією з підстав для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є грубе порушення законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).
Згідно з пунктом 7.4 Порядку, дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого, є: попередження; позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Під час визначення виду дисциплінарного стягнення Дисциплінарною комісією враховуються ступінь вини арбітражного керуючого, обставини вчинення порушення, тяжкість вчиненого ним проступку, а також факти притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності в минулому (пункт 7.6 Порядку № 1284/5).
Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення може бути прийняте Дисциплінарною комісією протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення (пункт 7.5 Порядку № 1284/5).
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила   статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 4   статті 328 КАС України   (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначаються   статтею 242 КАС України   (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року), відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення   закону   або застосування   закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування   закону, який підлягав застосуванню.
Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Предметом судового контролю у цій справі є наказ від 26 липня 2017 року №2473/5 про анулювання свідоцтва арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 17 квітня 2013 року НОМЕР_1.
У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 27 липня 2018 року № 2473/5 на підставі подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 03 липня 2018 року №840 та з урахуванням протоколу засідання цієї комісії від 03 липня 2018 року № 72/07/18 анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 17 квітня 2013 НОМЕР_1, видане позивачці.
Втім, за приписами частини другої статті 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності здійснюється у разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), а однією з підстав для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що повноваження приймати рішення про застосування дисциплінарних стягнень до арбітражних керуючих за наявності підстав належить Дисциплінарній комісії. При цьому, Дисциплінарна комісія вносить державному органу з питань банкрутства відповідне подання.
Однак, органом уповноваженим накладати дисциплінарні стягнення на арбітражних керуючих є виключно державний орган з питань банкрутства, яким, згідно чинного законодавства України, є Міністерство юстиції України.
Верховний Суд наголошує, що за такого правового регулювання рішення Комісії про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень реалізується шляхом винесення наказу про накладення дисциплінарного стягнення за відповідним поданням Комісії єдиним уповноваженим на це державним органом з питань банкрутства - Міністерством юстиції України.
Верховний Суд зазначає, що Дисциплінарна комісія встановлює наявність в діях арбітражного керуючого дисциплінарного проступку та приймає рішення про можливість та доцільність застосування певного виду дисциплінарного стягнення.
Тоді як, в силу приписів статті 107 Закону № 2343-XII, безпосереднього дисциплінарні стягнення накладаються Державним органом з питань банкрутства   -Міністерством юстиції України за поданням Дисциплінарної комісії.
При цьому, з огляду на положення частини 4 статті 107 Закону № 2343-XII, таке рішення має бути прийнято протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що Міністерство юстиції України дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на ОСОБА_1 не накладало, відповідний наказ Міністерство не видавало.
Натомість, на підставі подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та з урахуванням протоколу засідання цієї комісії Міністерство юстиції України видало спірний наказ №2473/5 від 26 липня 2018 року, яким анульовано Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) НОМЕР_1 від 17 квітня 2013 року, видане позивачці.
Верховний Суд зауважує, що анулювання свідоцтва не є видом дисциплінарного стягнення, яке може бути накладене на арбітражного керуючого, згідно зі статтею 109 Закону № 2343-XII.   
Свідоцтво може бути анульовано лише у разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), зокрема, внаслідок накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Такі висновки Верховного Суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, висловленим в постановах від 07 квітня 2020 року в справі № 826/6746/18 (№ К/9901/7600/19), від 23 липня 2020 року в справі № 806/928/17 (№К/9901/15364/18).
При цьому відповідно до частини третьої статті 107 Закону №2343-XII державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.
За цих обставин Верховний Суд доходить висновку про те, що анулювання свідоцтва без накладення дисциплінарного стягнення, яке може бути підставою для такого анулювання, суперечить приписам частини другої статті 112 Закону № 2343-XII та свідчить про протиправність такого наказу.
Вказані порушення є достатніми для висновку про передчасність прийняття цього наказу, а відповідно його прийняття відбулося з порушенням вказаних вимог Закону №2343-XII, що є підставою для визнання його протиправним та скасування судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваного наказу, однак з інших мотивів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність оскаржуваного наказу відповідача, однак з інших мотивів.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягає зміні в частині мотивів прийняття, а саме застосування норм частини другої статті 112 Закону № 2343-XII.
В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій у справі №826/13149/18 слід залишити без змін.
Судові витрати.
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 351, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України.
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити частково.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року  у справі №826/13149/18- в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про анулювання свідоцтва арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 17 квітня 2013 року НОМЕР_1 - змінити в мотивувальній частині відповідно до мотивів викладених в цій постанові.
4. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року  у справі №826/13149/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                 А.Г. Загороднюк

Судді                                                                                                    Л.О. Єресько

                                                                                                    О.В. Калашнікова