КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/3631/2020
                                                                                                                                              Справа № 757/2129/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
24 червня 2020 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Богдан І.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва в складі судді Матійчук Г.О., постановлену в м. Київ 01 листопада 2019 року за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дутки Івана Васильовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, 
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
В жовтні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дутка І.М. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.
Подання мотивовано тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/2129/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за Ѕ частину у спільному майні, що складає 11 153 421,02 грн., та судові витрати 3441 грн., після набрання рішенням законної сили видано виконавчий лист від 11 листопада 2016 року. В подальшому стягувачем пред`явлено вищезазначений виконавчий лист на виконання до приватного виконавця Дутки І.В. та останнім відкрито виконавче провадження № 59705180, копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 серпня 2019 року надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією. Одночасно з відкриттям приватним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди та постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. За результатом виконавчих дій приватним виконавцем частково стягнуто заборгованість у розмірі 69161,60 грн. 
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень приватним виконавцем встановлено, що в провадженні Оболонського районного суду Київської області перебувала справа № 2-1744/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, виділ частки в натурі. За результатами розгляду справи ухвалені рішення, згідно яких між сторонами було поділено земельну ділянку пл. 0,18 га. у дачному товаристві «Нафтовий», смт. Козин Обухівського району, і визнано за ОСОБА_1 право власності на дачний будинок 100 % готовності із господарськими будівлями та спорудами, за цією ж адресою, та виділено йому цей дачний будинок із спільного сумісного майна подружжя. Зазначене у рішеннях нерухоме майно не було зареєстроване боржником у порядку, визначеному законодавством України. 
На підставі вищевикладеного просив звернути стягнення для задоволення вимог стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 59705180 на незареєстроване нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , у вигляді земельної ділянки пл. 900 кв.м., розташованої у дачному товаристві «Нафтовий», АДРЕСА_1 , яка є частиною земельної ділянки пл. 0,18 га., кадастровий № 3223155400:04:005:0016, та обмежена зазначеними лініями; дачного будинку 100 % готовності загальною площею 321,3 кв.м., та зазначені господарські будівлі та споруди, розташовані у дачному товаристві « Нафтовий », домоволодіння АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року подання приватного виконавця задоволено. Звернуто стягнення для задоволення вимог стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 59705180 на незареєстроване нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , у вигляді земельної ділянки пл. 900 кв.м., розташованої у дачному товаристві «Нафтовий», АДРЕСА_1 , яка є частиною земельної ділянки пл. 0,18 га., кадастровий № 3223155400:04:005:0016; дачного будинку 100 % готовності загальною площею 321,3 кв.м., та зазначені господарські будівлі та споруди, розташовані у дачному товаристві « Нафтовий », домоволодіння АДРЕСА_1 , які належать на праві власності боржнику ОСОБА_1 , але не зареєстровані за ним у встановленому законом порядку.
 
               ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання приватного виконавця відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що всупереч ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» судом не з`ясовано обставину, яка має важливе значення для правильного вирішення справи, а саме, що приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець виходив з того, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, однак дана обставина не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 з 27 травня 2016 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_3, крім того, будь-яких постанов від приватного виконавця не отримував.
Суд першої інстанції не звернув увагу на протиправну бездіяльність приватного виконавця щодо не надіслання на адресу реєстрації боржника постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 серпня 2019 року, саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що в свою чергу перешкоджало вчиненню інших дій державним виконавцем у даному виконавчому провадженні, а тому всі постанови, які були винесені у виконавчому провадженні після постанови про відкриття виконавчого провадження, є незаконними та підлягають скасуванню.
Вказував, що з даного приводу він звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії приватного виконавця та скасування постанов, в тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, однак справа лише призначена до розгляду.
Посилався на судову практику Верховного Суду, викладену в постановах від 31 липня 2019 року у справі № 554/13475/15-ц та від 07 травня 2018 у справі № 916/1605/15-г, а саме що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й пересвідчитись у отриманні боржником цього документу.
У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.
 
Від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дутки І.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому приватний виконавець просив апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Вказував, що доводи скаржника не можуть свідчити про неправильне застосування Печерським районним судом м. Києва при постановленні ухвали від 01 листопада 2019 року вимог закону та спростовуються тим, що закон не вимагає направлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом із повідомленням про вручення, як стверджує скаржник, а також чітко вказує, що постанова про відкриття виконавчого провадження скеровується за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що і було зроблено виконавцем.
Зазначав, що за весь період перебування у приватного виконавця на виконанні виконавчого провадження жодна кореспонденція, скерована скаржнику за адресою АДРЕСА_2 , до приватного виконавця не поверталась, що свідчить про її отримання, а роздруківки з сайту Укрпошти підтверджують вручення кореспонденції за довіреністю.
Враховуючи, що скаржнику було відомо про відкрите виконавче провадження щодо нього як боржника (що вбачається із подання у серпні 2019 року скарги на дії приватного виконавця), можна зробити висновок, що обставина зміни реєстрації місця проживання свідомо не повідомлялась приватному виконавцю з метою ухилення від виконання рішення суду.
Заперечував застосування правових позицій Верховного Суду, на які посилався ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, до спірних правовідносин.
 
23 червня 2020 року до суду надійшли відправлені електронною поштою заяви представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, судове засідання по якій призначено на 24 червня 2020 року о 15:30, на іншу дату в зв`язку з запровадженням карантину через пандемію коронавірусу. 
 
Апеляційний суд, заслухавши думку приватного виконавця та представника стягувача, які заперечував проти задоволення заяви, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про необґрунтованість заяви і відсутність підстав для її задоволення, виходячи із наступного.
 
Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
 
Відповідно до ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.
 
Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу відкрите 06 лютого 2020 року.
 
Розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі 11 березня 2020 року - за клопотанням представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .
 
На даний час Кабінетом Міністрів України прийнято рішення щодо чергового послаблення карантинних обмежень і запроваджено модель адаптивного карантину за умови дотримання протиепідемічних заходів, а отже саме по собі посилання представника скаржника на необхідність відкладення розгляду справи в зв`язку із запровадженням карантину є необґрунтованим, суперечить принципу розгляду справи упродовж розумного строку і добросовісного користування наданими законом процесуальними правами, а відтак заява про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
                                                                                                                       
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Із матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2016 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 757/2129/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за Ѕ частку у спільному майні, що складає 11153421,02 грн. та судових витрат  в розмірі 3441 грн. із терміном пред`явлення до виконання до 13 жовтня 2019 року. Адреса боржника ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_2 (а. с. 9).
02 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дутки І.М. із заявою про примусове виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у справі № 757/2129/14-ц (а. с. 8).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дутки І.М. від 02 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 59705180 з примусового виконання виконавчого листа № 757/2129/14-ц, виданого 11 листопада 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за Ѕ частку у спільному майні, що складає 11 153 421,02 грн., та судових витрат 3441 грн. Адреса боржника зазначена: АДРЕСА_2 (а. с. 10).
На а. с. 11 міститься копія супровідного листа від 02 серпня 2019 року, яким постанову про відкриття виконавчого провадження направлено на адреси стягувача та боржника.
Також 02 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дуткою І.М. винесені постанови у виконавчому провадженні ВП № 59705180: про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника (а. с. 12 - 18, 20 - 21).
02 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дуткою І.М. зроблено запит до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, і отримано інформацію по 7 банківським рахункам (а. с. 19).
07 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дуткою І.М. зроблено запит до регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, Державної служби України з питань праці, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів щодо будь-якого майна, яке зареєстроване за боржником (а. с. 22), до Державної міграційної служби України щодо видачі документа, що дає право на виїзд з України та в`їзд в Україну (а. с. 23).
Згідно листа Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 19 серпня 2019 року, за ОСОБА_1 не значаться зареєстрованими трактори, самохідні шасі та інші механізми (а. с. 24).
Згідно листа ТСЦ № 8046 РСЦ МВС в м. Києві від 16 серпня 2019 року, за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані (а. с. 25).
За даними Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку пл. 0,18 га. кадастровий номер 3223155400:04:005:0016 для індивідуального дачного будівництва за адресою АДРЕСА_1 » (а. с. 26 - 27).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дутки І.М. від 12 серпня 2019 року накладено арешт на майно боржника (а. с. 28 - 29).
На а. с. 32 - 33 міститься копія державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 .
Згідно листа Інспекції ДАБК у Київській області від 28 листопада 2011 року № 7/10-1328, дачний будинок у АДРЕСА_1 введено в експлуатацію відповідно до затвердженого акту готовності об`єкта до експлуатації від 06 жовтня 2010 року № 1161 та ОСОБА_1 видано сертифікат відповідності від 07 жовтня 2010 року № 00001161 (а. с. 34).
На а. с. 35 - 40 знаходиться копія акту готовності об`єкта до експлуатації від 06 жовтня 2010 року № 1161 та сертифікат відповідності ДАБК Київської області № 00001161.
Листом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дутки І.М. від 17 вересня 2019 року боржника ОСОБА_1 викликано до офісу приватного виконавця щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату (а. с. 47).
03 жовтня 2019 року комісією у складі співробітників АТ «УкрСиббанк» складено акт про відкриття індивідуального сейфу без присутності наймачів (клієнт ОСОБА_1 ), яким встановлено, що документи та цінності відсутні (а. с. 48).
Такі ж обставини встановлені в акті приватного виконавця Дутки І.М. від 03 жовтня 2019 року (а. с. 49).
На а. с. 123 - 134 знаходиться копія постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 2-1744/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації» про поділ майна подружжя, яким визнано за ОСОБА_2 право на гостьовий будинок 100 % готовності загальною площею 173,7 кв.м. та господарські будівлі та споруди у вигляді тераси б, 1/2 частку огорожі N-2, 1/2 частку огорожі N 3-2, 1/25 частку доріжок та площадок N 4-2, що становить 38/100 домоволодіння    АДРЕСА_1 , вартістю 6 846 239,00 грн. та виділено їй цей гостьовий будинок із спільного сумісного майна подружжя.
Визнано за ОСОБА_1 право на дачний будинок, 100 % готовності, загальною площею 321,3 кв. м, та господарські будівлі та споруди у вигляді тераси, колодязя каналізаційного К, колодязя каналізаційного К1, колодязя каналізаційного К2, колонки питної КЗ, 1/2 частку огорожі N-1, воріт N1, хвіртки N2, 1/2 частку огорожі N3-1, 1/2 частку доріжок та площадок N 4-1, що становить 62/100 домоволодіння  АДРЕСА_1 , вартістю 11 033 961,00 грн. та виділено йому цей дачний будинок із спільного сумісного майна подружжя.
Встановлено також, що новостворені об`єкти завершені будівництвом та введені в експлуатацію, проте право власності на них не оформлюється з вини відповідача.
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 13 серпня 2019 року, відомостей про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на дачний будинок, домоволодіння АДРЕСА_1 немає (а. с. 31).
Отже, на виконанні приватного виконавця Київського виконавчого округу Дутки І.В. знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа, за яким з боржника ОСОБА_5 підлягає стягненню 11 153 421,02 грн. та судові витрати 3441 грн.; приватним виконавцем вживались заходи для отримання відомостей щодо наявності у боржника майна, при цьому рухомого майна у боржника виявлено не було, а грошових коштів, розміщених на рахунках, виявилося недостатньо.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
 
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
 
За змістом частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 
 
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
 
Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Частиною четвертою статті 334 Цивільного кодексу України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
 
Щодо наведеного правила у законодавстві наявні винятки: відповідно до пункту 4 частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
 
Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
 
Задовольняючи подання приватного виконавця про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення боржником не виконується, в результаті вжитих заходів приватного виконавця не встановлено зареєстрованих за боржником транспортних засобів та рухомого майна, на які може бути звернено стягнення, а коштів, розміщених на відкритих банківських рахунків на ім`я боржника, виявилося недостатньо.
 
Під час виконавчого провадження ВП № 59705180 з примусового виконання виконавчого листа від 11 листопада 2016 № 757/2129/14-ц приватним виконавцем встановлено, що відповідно до постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 2-1744/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації» про поділ майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право на дачний будинок, 100 % готовності, загальною площею 321,3 кв. м, та господарські будівлі та споруди у вигляді тераси, колодязя каналізаційного К, колодязя каналізаційного К1, колодязя каналізаційного К2, колонки питної КЗ, 1/2 частку огорожі N-1, воріт N1, хвіртки N2, 1/2 частку огорожі N3-1, 1/2 частку доріжок та площадок N 4-1, що становить 62/100 домоволодіння  АДРЕСА_1 , вартістю 11 033 961,00 грн. та виділено йому цей дачний будинок із спільного сумісного майна подружжя.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року також поділено земельну ділянку площею 0,18 га, розташовану у дачному товаристві «Нафтовий», АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:04:005:0016, виділено в натурі у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 900 кв.м, яка обмежена лініями: від точки 3 (кут сполучення головної та лівої межі земельної ділянки) лінія розподілу проходить по головній межі земельної ділянки до точки 2, довжина лінії (3-2) 25,35 м; від точки 2 лінія розподілу проходить паралельно стіни правого фасаду дачного будинку «А» до точки 8, довжина лінії (2-8) 26,29 м; від точки 8 лінія розподілу проходить паралельно стіни тильного фасаду дачного будинку «А» до точки 9, довжина лінії (8-9) 6,89 м; від точки 9 лінія розподілу проходить перпендикулярно тильній межі земельної ділянки (відрізок 4-6) до точки 5, яка розташована на тильній межі земельної ділянки, довжина лінії (9-5) 10,89 м; від точки 5 лінія розподілу проходить по тильній межі земельної ділянки до точки 4 (кут сполучення тильної та лівої межі земельної ділянки), довжина лінії (5-4) 21,73 м; від точки 4 (кут сполучення тильної та лівої межі земельної ділянки) лінія розподілу проходить по лівій межі земельної ділянки до точки 3 (кут сполучення головної та лівої межі земельної ділянки), довжина лінії (4-3) 31,63 м, вартістю 624 250 грн.
 
Право власності на зазначене майно за ОСОБА_1 не зареєстровано.
 
За наведених обставин приватний виконавець на підставі статей 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку.
 
Отже, суд першої інстанцій, правильного встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання та звернення стягнення на земельну ділянку та дачний будинок, які належать ОСОБА_1 , право власності на які не зареєстроване у встановленому законом порядку.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність дій приватного виконавця при направленні боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме про те, що приватним виконавцем копія постанови про відкриття виконавчого провадження не направлялася на зареєстровану адресу його місця проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Так, із матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі, який знаходиться на виконанні у приватного виконавця Дутки І.М., зазначена саме адреса боржника АДРЕСА_2 (а. с. 9), на яку приватним виконавцем і направлялася вихідна кореспонденція.
 
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. 
 
Апеляційний суд враховує, що станом на даний час постанова приватного виконавця Дутки І.М. від 02 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження скасована не була, і апеляційна скарга не містить доводів по суті подання приватного виконавця щодо неможливості або відсутності підстав для його задоволення, а зводиться до оцінки відповідності дій приватного виконавця при здійсненні виконавчого провадження вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
 
Відтак, безпідставними є доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Нерелевантним є посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31 липня 2019 року у справі № 554/13475/15-ц, оскільки в даній справі Верховний Суд встановив, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що закон надає право державному виконавцю накладати штраф у разі невиконання у добровільному порядку рішення суду у строк, визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження, якщо боржник не отримував копію даної постанови.
 
Таким чином, правовідносини у цих справах є різними.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість добровільного виконання рішення лише у справах про стягнення періодичних платежів.
 
Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г, яка, крім того, прийнята в результаті розгляду справи господарського судочинства.
 
Доводи боржника, викладені в додаткових поясненнях, про те, що приватним виконавцем не здійснювалась перевірка щодо наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, спростовуються матеріалами виконавчого провадження, копія яких (а. с. 7 - 134) міститься в матеріалах справи. 
 
Оцінюючи доводи додаткових пояснень до апеляційної скарги, що приватним виконавцем порушено вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» щодо звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна, апеляційний суд враховує, що іншого майна, на яке можна було б звернути стягнення, приватним виконавцем не розшукано, незважаючи не вжиті заходи, а скаржник при цьому не вказує, на яке конкретно належне йому інше майно можна було б звернути стягнення, таким чином, доводи боржника в цій частині є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.
 
Також в додаткових поясненнях боржник вказував, що об`єкти, на які судом було звернуто стягнення, не набули ознак нерухомого майна, а відповідно на них не може бути звернути стягнення в порядку застосування п. 10 ст. 440 ЦПК України. Дані доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки із змісту судових рішень щодо зазначеного майна вбачається, що за боржником визнано право на дачний будинок 100% готовності та господарські споруди, та виділено йому це майно із спільного сумісного майна подружжя.
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                     Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.   
 
                                                                                            Яворський М.А.