ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4282/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправним та скасування припису,- 

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експансія» звернулося до суду з позовом, в якому просить: 
-          визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Київській області про усунення виявлених порушень №КВ 1102/1721/АВ від 09.07.2019; 
-          визнати протиправними та скасувати постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 23.07.2019 №КВ1189/1721/АВ/П/ПТ/МГ/ФС-458, №КВ1189/1721/АВ/П/ПТ/МГ/ФС-459 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.
В обґрунтування наведених вимог позивач зазначає, що відповідач не мав права здійснювати інспекційне відвідування, проводити захід державного нагляду та складати акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, оскільки у нього відсутні повноваження здійснення такого виду заходів. Оскільки ГУ Держпраці у Київській не мало права здійснювати інспекційне відвідування, що є однозначним свідченням перевищення повноважень та незаконності складеного Акту, то оскаржувані постанови є також незаконними, оскільки ґрунтуються на незаконних діях відповідача. Крім того, позивач стверджує, що з боку позивача відсутні будь-які порушення гарантій тривалості робочого часу працівників.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач діяв виключно у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та чинним законодавством України. Зазначає, що позивачем порушено законодавство про працю.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання вірної правової оцінки обставинам справи та без повного дослідження обставин справи. Доводи апеляційної скарги повністю дублюють відзив відповідача на позовну заяву.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суд першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ Держпраці у Київській області на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування №1189 від 21.06.2019, що видане на підставі наказу від 20.06.2019 № 3055, в особі інспекторів праці Оверчук Р.Ю. та Литвинюк Д.М. , в період з 24.06.2019 по 08.07.2019 року було проведено інспекційне відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю ТОВ «Експансія» за фактичною адресою: вул. Заболотного буд. 37 м. Київ.
Підставою для проведення інспекційного відвідування у ТОВ «Експансія» слугувало звернення гр. ОСОБА_3 від 10.06.2019 на урядову гарячу лінію.
Інспекційним відвідуванням встановлено порушення, а саме: згідно наданих табелів обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжних відомостей січень - червень 2019 року встановлено, що працівники отримують заробітну плату двічі на місяць. Згідно ст. 73 КЗпП України встановлено перелік святкових днів, а також робота не проводиться в дні релігійних свят: 7 січня і 25 січня - Різдво Христове один день (неділя) - Пасха (Великдень) один день (неділя) - Трійця. Згідно наданих табелів обліку використання робочого часу на підприємстві скорочений робочий день (7 годин). Проте є випадки роботи у передсвятковий робочий день 8 годин (27 квітня 2019) напередодні Пасхи (Великдень) 28 квітня 2019 року, працівники ТОВ «Експенсія» в кількості сімнадцяти чоловік працювали повний робочий день 27 квітня 2019 року без скорочення на 1 годину. У порушення вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 53- КЗпП України ТОВ «Експансія» на передодні святкових днів тривалість робочого дня не скорочена на одну годину.
Також, відповідно до звернення ОСОБА_3 встановлено, що він перебував на лікарняному з 01.05.2019 по 15.05.2019, нарахування допомоги при тимчасовій непрацездатності, внаслідок захворювання було здійснено 05.07.2019 в сумі 1681,12 грн. Сплата іншої частини в розмірі 3759,03 грн з фонду соціального захисту не було здійснено, чим порушено ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
За результатами інспекційного відвідування було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № КВ1189/1721/АВ від 08.07.2019, в якому зазначено порушення: 
-          порушення абз.3 ч.2 ст.22 Закону України «Про оплату праці» від 23.09.1999 №1105, а саме щодо своєчасною виплати коштів по тимчасові втраті працездатності вантажнику ОСОБА_3 ; 
-          порушення вимог ч.1 та ч.2 ст.53 КЗпП на передодні святкового дня (Пасха - 28.04.2019) сімнадцять працівників працювали повний робочий день без скорочення на одну годину.
08.07.2019 директором ТОВ «Експансія» було отримано акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № КВ1189/1721/АВ від 08.07.2019.
ГУ Держпраці у Київській області 09.07.2019 було винесено Припис про усунення виявлених порушень № КВ1102/1721/АВ від 09.07.2019. Строк виконання припису до 08.09.2019.
Після розгляду справи про накладення штрафу, 23.07.2019 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ1189/1721/АВ/П/ПТ/МГ/ФС-459 від 23.07.2019, яка винесена на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП та накладено штраф на ТОВ «Експансія» у розмірі 4173,00 грн та  постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ1189/1721/АВ/П/ПТ/МГ/ФС-458 від 23.07.2019, яка винесена на підставі абз.4 ч,2 ст.265 КЗпП та накладено штраф на ТОВ «Експансія» у розмірі 709410,00 грн.
Позивач вважаючи вищевказані припис та постанови протиправними, прийнятими з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду зданим адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані припис про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є протиправними, оскільки їх прийнято без дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, а тому вони підлягають скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає  Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»  (далі також - Закон).
За правилами статті 1 Закону, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Відповідно до частин 4, 5 статті 2 Закону, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті  1, статті  3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті  4, частин першої - четвертої статті  5, частини третьої статті  6, частин першої - четвертої та шостої статті  7, статей  9,  10,  19,  20,  21, частини третьої статті  22  цього  Закону.
Тобто, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється за наявності підстав виключно у встановленому цих Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах.
Єдиним діючим законом, який регулює порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб, права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), є  Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Відтак, при проведенні заходів державного контролю (нагляду) підлягають застосуванню усі положення цього  Закону, оскільки будь-яких особливостей іншими законами не встановлено.
Одночасно слід зазначити, що КЗпП України  не визначає особливостей здійснення органами державного нагляду (контролю) заходів державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю.
У свою чергу,  Постанова Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є підзаконним нормативно-правовим актом, застосування якого прямо суперечить вимогам Закону.
Крім того, на час проведення інспекційного відвідування та виникнення спірних правовідносин набрала законної сили постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №826/8917/17, якою визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Зазначеною постановою, зокрема, було затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі також - Порядок).
Так, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов правового висновку про те, що Порядком, затвердженими оскаржуваною постановою безпідставно поширено норми міжнародних Конвенцій на відносини, які такими Конвенціями не регулюються. Не розмежовано коло суб`єктів господарювання, на яких розповсюджуватиметься зазначений порядок контролю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості і торгівлі, ратифікованою  Законом №1985-IV від 08 вересня 2004 року та Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві №129, та коло суб`єктів господарювання, під час перевірки яких не застосовуватимуться такі особливості, а перевірки здійснюватимуться відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Отже, наведене свідчить, що на момент проведення перевірки позивача відповідач повинен був проводити таку перевірку відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Як вбачається з наказу Головного управління Держпраці у Київській області від 20.06.2019 №3055 «Про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Експансія»», підставою для проведення інспекційного відвідування позивача стало звернення гр. ОСОБА_3 від 10.06.2019.
Положеннями частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено перелік підстав для здійснення позапланових заходів, серед яких позаплановий захід за зверненням громадянина здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.
Вказана вимога Закону відповідачем не була дотримана, оскільки перевірка призначена за відсутності погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального орган.
Частиною 2 статті 6 Закону визначено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою  статті 2 цього Закону.
З урахуванням викладеного, в межах спірних правовідносин, відповідач здійснив захід позапланового контролю без дотримання імперативних вимог Закону.
Таким чином, відповідачем було незаконно здійснено захід державного нагляду (контролю), який не може породжувати для суб`єкта господарювання жодних правових наслідків.
Відповідач вважає, що його посадова особа могла провести інспекційне відвідування, оскільки органи Держпраці під час призначення та здійснення інспекційних відвідувань керуються такими основними законодавчими актами, як зокрема, -  Конституція України, Конвенція Міжнародної організації праці №81 1947 року «Про інспекцію праці в промисловості й торгівлі», Конвенція Міжнародної організації праці №129 1969  року «Про інспекцію праці у сільському господарстві», Кодекс законів про працю України, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контрою) у сфері господарської діяльності». Тип перевірки - інспекційне відвідування передбачено вказаними вище Конвенціями Міжнародної організації праці.
Разом із тим, колегія суддів наголошує, що посадові особи відповідача зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України та, як уже було встановлено судом вище, спірні правовідносини врегульовані виключно положеннями Закону України «Про основні засади державного нагляду (контрою) у сфері господарської діяльності».
Вищевикладене дає підстави вважати протиправними дії відповідача щодо проведення інспекційного відвідування товариства, а висновки акта інспекційного відвідування не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, оскільки проведення такого заходу не ґрунтується на законі.
Щодо правомірності прийняття постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 23.07.2019 №КВ 1189/1721/АВ/П/ПТ/МГ/ФС-458 та №КВ 1189/1721/АВ/П/ПТ/МГ/ФС-459, колегія суддів зазначає наступне.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою  статті 265 Кодексу законів про працю України, та частинами другою - сьомою  статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013  (далі - Порядок №509).
Положення п.2 Порядку №509 штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Відповідно до п.9 Порядку №509 штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.
Згідно із п.11 Порядку №509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються: у судовому порядку регіональними центрами зайнятості на підставі матеріалів справи, що передаються їм територіальними органами Держпраці, виконавчими органами міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (щодо штрафів, передбачених частинами другою, п`ятою і шостою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення"); у судовому порядку територіальними органами Держпраці, виконавчими органами міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (щодо штрафів, передбачених частинами третьою, четвертою і сьомою статті 53 зазначеного Закону); органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України),
Аналогічна норма передбачена ч.6 ст.265 КЗпП України, виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.
Із вище вказаного випливає, що для винесення ГУ Держпраці у Київській області постанови про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення необхідним є проведення перевірки суб`єкта господарювання та складення акту перевірки, однак, як встановлено під час розгляду даної справи, ГУ Держпраці у Київській не мало права здійснювати інспекційне відвідування, а отже перевищив повноваження та незаконно склав акт № КВ1189/1721/АВ.
Відповідно до ч.1 ст.53 КЗпП напередодні святкових і неробочих днів тривалість роботи працівників, крім працівників, зазначених у статті 51 цього Кодексу, скорочується на одну годину як при п`ятиденному, так і при шестиденному робочому тижні.
Вказані в Акті № КВ1189/1721/АВ працівники працювали на умовах підсумованого обліку робочого часу, про що було повідомлено відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.61 КЗпП на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2006 №138 затверджено «Методичні рекомендації щодо застосування підсумованого обліку робочого часу».
Відповідно до п. 3 Методичних рекомендацій, при підсумованому обліку робочого часу робота працівників регулюється графіками роботи (змінності), які розробляються роботодавцем і погоджуються з виборним органом первинної профспілкової організації, а в разі його відсутності можуть бути передбачені в колективному договорі. Графіки роботи (змінності) розробляються таким чином, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин, передбаченого ст. 50 та 51 КЗпП.
Згідно із п. 11 Методичних рекомендацій у разі підсумованого обліку робочого часу робота у святкові та неробочі дні за графіком включається в норму робочого часу за обліковий період, установлену на підприємстві. Години роботи, що перевищують цю норму, вважаються надурочними і оплачуються в подвійному розмірі.
Відповідно до абз. 1 п.12 Методичних рекомендацій підсумований облік робочого часу кожного, працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період. Облік робочого часу по кожному працівнику має провадитись наростаючим підсумком з початку встановленого облікового періоду. Норма робочого часу за обліковий період визначається за календарем з розрахунку шестиденного робочого тижня, семигодинного робочого дня (чи відповідного скороченого робочого дня) з урахуванням скороченого робочого часу напередодні вихідних днів - до 5 годин і напередодні святкових і неробочих днів - на 1 годину.
Міністерство соціальної політики України в листі від 02.07.2018 № 1139/0/101-18/28 вказує, що щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, встановлена графіком, може коливатися протягом облікового періоду, але загальна сума годин роботи за обліковий період має дорівнювати нормі робочого часу в обліковому періоді.
Таким чином, при підсумованому обліку робочого часу скорочення тривалості робочого дня напередодні святкових і неробочих днів - на 1 годину враховуюся лише для визначення норми часу, яку повинні відпрацювати працівники за обліковий період, але не враховується в затвердженому графіку роботи, оскільки це суперечить самій суті підсумованого обліку робочого часу.
Судом встановлено, що підсумований облік робочого часу запроваджено в ТОВ «Експансія» на підставі п. 3.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, що є додатком № 2 до Колективного договору, який діє для товариства.
Згідно із ст. 50 Кодексу законів про працю України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.
Відповідно до листа Мінсоцполіткики України від 08.08.2018 № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», у квітні 2019 року при сорокагодинному робочому тижні встановлена норма тривалості робочого часу 167 годин.
Згідно із долучених позивачем графіків змін, робочий час вказаних працівників, не перевищував 160 годин на місяць.
Таким чином, у позивача відсутні порушення гарантій тривалості робочого часу працівників.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не мав права здійснювати інспекційне відвідування, проводити захід державного нагляду та складати акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № КВ1189/1721/АВ від 08.07.2019 у спосіб, який це було зроблено з огляду на визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017, тому припис про усунення виявлених порушень №КВ 1102/1721/АВ від 09.07.2019 та постанови від 23.07.2019 №КВ1189/1721/АВ/П/ПТ/МГ/ФС-458, №КВ1189/1721/АВ/П/ПТ/МГ/ФС-459 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є протиправними, оскільки їх прийнято без дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, а тому вони підлягають скасуванню.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року - без змін
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 30.07.2020.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                               Н.В. Безименна