07.07.20
22-ц/812/976/20

Провадження №22-ц/812/976/20 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

       07 липня 2020 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,
за участі позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №486/1679/19 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Долматової  Галини Анатоліївни у приміщенні цього суду 24 березня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс-Банк», Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління юстиції, Южноукраїнська державна нотаріальна контора Південного межрегіонального управління юстиції, про скасування арешту майна,

у с т а н о в и л а :

       30 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Правекс-Банк» (далі – АТ «Правекс-Банк»), Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИАВАТБАНК»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (актуальна назва - Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління юстиції (м.Одеса)), Южноукраїнська державна нотаріальна контора (актуальна назва - Южноукраїнська державна нотаріальна контора Південного межрегіонального управління юстиції (м.Одеса)) про скасування арешту майна - квартири АДРЕСА_1 .
       Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 . Позивач як спадкоємець першої черги за законом звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесена інформація про арешт квартири на підставі постанови Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Відділ ДВС надав інформацію про перебування на виконанні двох виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредиту на користь АТ «Правекс-Банк» №6-4295 від 04 грудня 2007 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №2-37 від 14 січня 2009 року. З метою виконання рішень судів державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження 26 травня 2008 року №7254924 та 27 лютого 2010 року №9567773, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 . 
       30 червня 2010 року у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-37 та 26 квітня 2010 року у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №6-4295 винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.
       Посилаючись на те, що документи виконавчих проваджень знищені у зв`язку зі спливом часу, державний виконавець відмовив у скасуванні арешту, а існуючи обтяження порушують право власності позивачки, а також можливість реалізації її права на спадщину, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила зняти арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 постановою про арешт від 26 травня 2008 року (номер обтяження 32882032) та постановою про арешт від 27 лютого 2010 року, які видані ВДВС Южноукраїнського міського управління юстиції (номер обтяження 32882093).
       У відзиві на позовну заяву представник Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління юстиції зазначив, що при поверненні виконавчого документа стягувачу у державного виконавця були відсутні законні підстави для скасування арешту.
       В судовому засіданні 13 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
       Представник позивача також підтримав позовні вимоги, пояснив, що у відділі ДВС перебувало два виконавчих провадження, з метою виконання рішень суду державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника. В подальшому номера виконавчих проваджень було змінено.
       Представник Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління юстиції Чернещенко Г.О. в судовому засіданні 11 березня 2020 року пояснила, що номери виконавчих проваджень були змінені, тому не співпадають із даними, вказаними нотаріусом. Державний виконавець зняти арешт з майна не може, оскільки на час повернення виконавчого документу Закон України «Про виконавче провадження» не передбачав скасування арешту при поверненні виконавчого документу.
       Представник третьої особи - Южноукраїнської державної нотаріальної контори Південного межрегіонального управління юстиції в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання вимог позивача.
Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 березня 2020 року в позові відмовлено.
       Рішення суду мотивовано тим, що згідно постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії на квартиру, частка в якій належить спадкодавцеві ОСОБА_2 , накладений арешт постановою ВДВС Южноукраїнського МУЮ №7254924 від 26 травня 2008 року та постановою ВДВС Южноукраїнського МУЮ №9567773 від 27 лютого 2010 року. Разом з тим, представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в обґрунтування письмових пояснень щодо відмови у задоволенні позову надав суду копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 жовтня 2019 року, винесеної начальником Южноукраїнського міського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області у зв`язку зі смертю боржника та припинення чинності арешту майна боржника, що свідчить про більшу кількість виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2 , ніж зазначає позивач.
       Посилання представника позивача на зміну номерів виконавчих проваджень суд до уваги не взяв, оскільки представник позивача зазначив номери записів у реєстрі прав власності як нові номери виконавчих проваджень, при цьому не звернувши увагу, що дати постанов про накладення арешту у відповіді нотаріуса – 26 травня 2008 року та 27 лютого 2010 року не відповідають даним з виписки по виконавчим провадженням – 29 липня 2009 року (одна постанова) та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно – 29 липня 2009 та 21 травня 2008 року.
       Тому суд вважав, що враховуючи суттєві протиріччя у наданих суду доказах, позивачем, не доведено порушення її права власності накладенням арешту на майно саме через борги спадкодавця, а тому відмовив у задоволенні позову.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що обтяження на квартиру АДРЕСА_1 , які зареєстровані на підставі накладеного державним виконавцем арешту на виконання виконавчих документів, боржником по яким був син позивачки ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушують її права на оформлення спадкових прав на це майно, у державного виконавця відсутні підстави для зняття цих арештів, тому є підстави для задоволення позовних вимог. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.
Вимоги до судового рішення викладені у ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.
Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла частка у спільній сумісній власності спадкодавця – квартирі АДРЕСА_1 (а.с.17).
Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом (а.с.9), яка на день смерті ОСОБА_2 проживала з ним за однією адресою (а.с. 11).
Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1218, частини 3 статті 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 статті 1222 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частин 1, 2 статті 1223 ЦК України).
Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1255 ЦК України.
В силу положень частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
       Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 статті 1269 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).
Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Таким чином, прийнявши у визначеному порядку як спадкоємиця першої черги, яка постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на день смерті останнього, позивачка набула права на спадщину, до складу якої входить частка у спільній сумісній власності спадкодавця – квартирі АДРЕСА_1 .
Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги про зняття арешту з нерухомого майна, належного спадкодавцеві ОСОБА_2 , який накладений державним виконавцем під час здійснення виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_2 , тим, що такий арешт перешкоджає їй в оформленні спадкових прав. 
Як вбачається з матерів справи, постановою державного нотаріуса Южноукраїнської державної нотаріальної контори від 20 вересня 2019 року № 999/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо спадкового майна ОСОБА_2 , оскільки на квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт постановою ВДВС Южноукраїнського МУЮ №7254924 від 26 травня 2008 року та постановою ВДВС Южноукраїнського МУЮ №9567773 від 27 лютого 2010 року (а.с.16).
       Згідно виписки з бази ВП-спецпідрозділ Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 10 квітня 2008 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №6-4295 (номер виконавчого провадження 7022698), виданого 04 грудня 2007 року Печерським районним судом м. Києва, щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь АКБ «Правекс-Банк» 5422 грн. 11 коп. боргу. Також 26 лютого 2009 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-37, виданого 14 січня 2009 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області (номер виконавчого провадження 11743206), про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 9996 грн. 22 коп. боргу (а.с. 14, 15).
       Зазначені виконавчі листи, як вбачається із відповіді Южноукраїнського міського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 18 вересня 2019 року, повернуті стягувачам, про що винесені відповідні постанови (а.с.12). 
       Відповідно до даних ВП-спецпідрозділ Автоматизованої системи виконавчих проваджень підставою повернення виконавчих документів стягувачам було встановлення, що боржник не проживає за адресою, вказаною у виконавчому документі, та відсутність у нього майна (а.с.14-15).
       Листом від 18 вересня 2019 року представнику ОСОБА_1 також повідомлено про відсутність у державного виконавця правових підстав для зняття обтяжень.
       Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 червня 2020 року щодо об`єкта нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) стосовно суб`єкта, майно якого обтяжується – ОСОБА_2 , внесені наступні записи щодо державної реєстрації обтяжень (вид – арешт нерухомого майна): під номером 32882093 запис від 27 лютого 2010 року, підстава виникнення – постанова від 29 липня 2009 липня державного виконавця ВДВС Южноукраїнського МУЮ, обтяжував – Відділ державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції; під номером 32882032 запис від 26 травня 2008 року, підстава виникнення – заява про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від 21 травня 2008 року Відділу ДВС Южноукраїнського МУЮ, обтяжував – Відділ державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції (а.с. 144-147).
       За такого колегія суддів вважає, що, відмовляючи в позові, суд помилково дійшов висновку про недоведеність порушення прав позивачки накладенням арешту на майно саме через борги спадкодавця, оскільки такий висновок спростовується наведеними вище доказами.
Згідно з положеннями частини 1 статті 59 Закону України 1404-VIII від 02червня 2016 року «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
 
         Відповідно до частин 1, 6 ст. 55 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. 
        Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей 
боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
       Пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві.
       В силу частини 4 статті 40 цього Закону повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону. 
        Також Законом України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був визначений у три роки (частина 1 статті 21). 
       Таким чином, стягувачі за виконавчими провадженнями, які були відкриті щодо виконання: виконавчого листа №6-4295 (номер виконавчого провадження 7022698), виданого 04 грудня 2007 року Печерським районним судом м. Києва щодо стягнення з боржника ОСОБА_2  на користь АКБ «Правекс-Банк» 5422 грн. 11 коп. боргу, а також виконання виконавчого листа №2-37, виданого 14 січня 2009 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області (номер виконавчого провадження 11743206) про стягнення з боржника  ОСОБА_2  на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 9996 грн. 22 коп. боргу, після повернення виконавчих документів державним виконавцем мали право на повторне їх пред`явлення протягом трьох років. 
Відповідно до частин 2-4 статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час відкриття спадщини щодо майна ОСОБА_2 , кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Як вбачається з витребуваних та досліджених апеляційним судом матеріалів спадкової справи № 157/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 , ця спадкова справа почата державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області 04 вересня 2018 року за заявою (претензією) кредитора – Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк), відповідно до цієї претензії, яка надійшла до державного нотаріуса 04 вересня 2018 року, в порядку ст. 1281 ЦК України, між ОСОБА_2 (боржник) та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 13 лютого 2007 року був укладений кредитний договір №K3XRRX 05000298, за яким кредитор умови договору виконав, надавши боржнику кредит, боржник зобов`язання в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим за ним перед банком рахується заборгованість у розмірі 139457 грн. 83 коп. Тому Банк просив нотаріуса повідомити, чи заводилась спадкова справа після померлого боржника, включити кредиторські вимоги Банку в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність зазначеної у претензії заборгованості перед Банком. 
Доказів того, що вказана вимога кредитора від 04 вересня 2018 року була направлена спадкоємцям боржника ОСОБА_2  у передбачені статтею 1281 ЦК України строки, а  зазначені у претензії вимоги виникли із зобов`язань         ОСОБА_2  перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на виконання яких було відкрито виконавче провадження виконання з виконання виконавчого листа №2-37, виданого 14 січня 2009 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області (номер виконавчого провадження 11743206) про стягнення з боржника  ОСОБА_2  на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 9996 грн. 22 коп.,  матеріали справи не містять.
Також в матеріалах справи відсутні докази звернення АТ «Правекс-Банк» з вимогою до спадкоємців ОСОБА_2 в порядку та у строки, визначені статтею 1281 ЦК України, щодо виконання зобов`язань на підставі виконавчого листа №6-4295 (номер виконавчого провадження 7022698), виданого 04 грудня 2007 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь АКБ «Правекс-Банк» 5422 грн. 11 коп. боргу.
Крім того, суду не надано доказів, що вказані виконавчі листи після повернення їх державним виконавцем стягувачам у 2010 році повторно пред`являлись до виконання у передбачені законом строки. 
       Крім того, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України 1404-VIII від 02червня 2016 року «Про виконавче провадження» (у редакції закону, чинній на день відкриття спадщини) виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
       Згідно із частиною 1 статті 40 Закону України 1404-VIII від 02червня 2016 року «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
       Виходячи з наведених положень Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника-фізичної особи. А, закінчивши виконавче провадження, державний виконавець повинен зняти арешт, який було накладено на майно такого боржника при здійсненні виконавчого провадження.
Суд на вказані норми закону уваги не звернув, обставин справи належним чином не встановив, не перевірив доводів позивачки про порушення її спадкових прав.
Колегія суддів також враховує, що підставою подання позову у справі, що переглядається, є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної частиною першою статті 317 ЦК України, - права розпорядження своїм майном.
Арешт майна боржника ОСОБА_2 за наведених вище обставин та вимог закону із заходу забезпечення виконання рішення суду перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
З урахуванням викладеного, а також за відсутності у відповідачів в цій справі та будь-яких інших осіб належним чином, законно обґрунтованих заперечень щодо права позивачки на арештоване майно, а також враховуючи, що наявність обтяження нерухомого майна перешкоджає позивачці в повній мірі реалізувати своє право власності на таке майно, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
За такого судом першої інстанції були неповно встановлені обставини справи та неправильно застосовані норм матеріального й процесуального права, а в силу пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої необхідно скасувати, постановити нове про задоволення позовних вимог.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано та позов задоволений, необхідно провести розподіл судових витрат, а саме – стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках сплачений останньою судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, всього – 2 029 грн. 40 коп. 
Керуючись статтями 367,368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 березня 2020 року скасувати, постановити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс-Банк», Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління юстиції, Южноукраїнська державна нотаріальна контора Південного межрегіонального управління юстиції, про скасування арешту майна задовольнити.
Зняти арешти з нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 , накладені постановами державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області: номер запису про обтяження 32882093, дата державної реєстрації: 27 лютого 2010 року та номер запису про обтяження 32882032, дата державної реєстрації: 26 травня 2008 року.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПРОУ 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1д, та Акціонерного товариства «Правекс-Банк» код ЄДРПРОУ 14360920, юридична адреса:  м. Київ, Кловський узвіз, 9/2, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована у квартирі  АДРЕСА_1 , по 1152 грн. 60 коп. судового збору з кожного. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
       Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки касаційного оскарження, визначені статтею 390 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк 

Ж.М. Яворська

________________________________________
Повний текст постанови складений  09 липня 2020 року