Справа № 308/3466/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        14 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Кожух О.А.,
суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П., 
за участі секретаря -        Волощук В.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгородський завод «Електродвигун» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року (головуючий суддя Бедьо В.І.) у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у справі №2-348/96, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа.
Заяву мотивовано тим, що рішенням Ужгородського міського суду від 04.05.1993 (у справі № 2-127/93) позов ОСОБА_1 до Ужгородського заводу «Електродвигун» про надання квартири - задоволено. Зобов`язано адміністрацію та профком Ужгородського заводу «Електродвигун» надати ОСОБА_1 на сім`ю з двох чоловік благоустроєну квартиру за встановленими нормами в першому новозбудованому заводом будинку чи першу вивільнену квартиру, належну заводу в м. Ужгороді.
Додатковим рішенням Ужгородського міського суду від 20.02.1996 задоволено заяву ОСОБА_1 про визначення механізму та порядку надання квартири. Зобов`язано адміністрацію та профком Ужгородського заводу «Електродвигун» в трьохмісячний строк надати ОСОБА_1 та його сім`ї, що складається з двох осіб благоустроєну двокімнатну квартиру за встановленими нормами, в порядку передбаченому ст.ст. 36,48 Правил обліку громадян, що потребують покращення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Україні. В разі невиконання боржником рішення суду у встановлений строк зобов`язати завод «Електродвигун» сплатити (оплатити) вартість придбаної ОСОБА_1 в межах норм, передбачених житловим законодавством, двокімнатної квартири. 
Вказував, що на виконання таких рішень було видано виконавчий лист, який направлено для виконання до Ужгородського міського відділу ДВС.
Зазначав, що виконавче провадження та виконавчий лист у цивільній справі № 2-348/96 втрачено службовими особами Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області через службову недбалість. Зазначав, що про втрату виконавчого листа він дізнався в рамках здійснення за наведеним фактом кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 12.07.2017. 
У зв`язку з цим заявник позбавлений можливості виконання судового рішення та змушений звернутись до суду з клопотанням про видачу дубліката виконавчого листа.
Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_1 просив суд видати дублікат замість втраченого виконавчого листа про стягнення з боржника ПАТ «Ужгородський завод «Електродвигун» (вул. Краснодонців, 1, м. Ужгород, Закарпатської області, 88000, розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в філії ПАО Державний експортно-імпортний банк України в м. Ужгороді, МФО 312226, КОД 04676533) на користь стягувача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний код № НОМЕР_3 ) на вказані ОСОБА_1 платіжні реквізити грошових коштів еквівалентній вартості квартири в межах норм, передбачених житловим законодавством України для сім`ї ОСОБА_1 , а саме - Стягувача ОСОБА_1 , доньку ОСОБА_2 , зятя ОСОБА_3 , внука ОСОБА_4 , внука ОСОБА_5 .
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року, із виправленнями, внесеними ухвалами від 18.12.2018 та від 31.01.2019, заяву ОСОБА_1 задоволено. Видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення Ужгородського міського суду від 04.05.1993 зі змінами відповідно до додаткового рішення Ужгородського міського суду від 20.02.1996 у справі № 2-348/96.
На цю ухвалу подало апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю «Ужгородський завод «Електродвигун». В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування та порушення судом норм процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу місцевого суду та у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалу було постановлено за відсутності представника ПрАТ «Ужгородський завод «Електродвигун»; оскаржувана ухвала суду не була вручена скаржнику у день її проголошення чи складення; на адресу апелянта копія зазначеної ухвали також не надходила. Копію такої отримано представником позивача 12.09.2019, апеляційну скаргу подано 27.09.2019. Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 30.10.2019 апелянту було поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали та відкрито апеляційне провадження. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення Ужгородського міського суду від 04.05.1993 та додаткове рішення цього суду від 20.02.1996 виконані боржником 27.06.1997; для ОСОБА_1 боржником було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м. згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.06.1997; згідно рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.06.1999 №94 ОСОБА_1 видано ордер на квартиру АДРЕСА_2 ; від одержання ордеру ОСОБА_1 відмовляється, що стверджується листом виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.03.2002 № 74, та встановленими обставинами ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.05.2007 та ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10.07.2007 у справі № 22ц-1067/07. Також апелянт вказує, що із заявою про видачу дублікату заявник звернувся після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому, у силу п. 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягала.
У відзиві на апеляційну скаргу, доповненнях та уточненнях до відзиву та у поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. Зокрема, зазначав, що виділена йому квартира не відповідача правилам, зазначеним у основному та додатковому рішеннях суду, оскільки знаходилась на п`ятому поверсі, у будинку без ліфта, а сину його доньки ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , який є інвалідом з дитинства, показано проживання на нижніх поверхах. 
Представник апелянта подала заяву, в якій просила розглянути скаргу без участі апелянта за наявними у справі матеріалами.
Представники заявника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання в черговий раз не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. ОСОБА_1 в черговий раз просив відкласти розгляд справи у зв`язку з неявкою його представника ОСОБА_7 .. Колегія констатує, що за клопотанням ОСОБА_1 судові засідання у справі двічі відкладались у зв`язку з неявкою цього представника в судові засідання. Також не з?являлась в судові засідання і представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , яка діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги. Зважаючи на те, що позиція ОСОБА_1 апеляційному суду відома, оскільки викладена у його заяві про видачу дублікату виконавчого листа, у його відзиві на апеляційну скаргу, підписаному ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , а також у доповненнях та уточненнях до відзиву та у пояснення на апеляційну скаргу, підписаних ОСОБА_1 , колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності представників заявника. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що рішенням Ужгородського міського суду від 04.05.1993 позов ОСОБА_1 до Ужгородського заводу «Електродвигун» та профкому цього заводу про надання квартири - задоволено. З урахуванням постанови Президії Закарпатського обласного суду від 21.01.1994, якою рішення суду від 04.05.1993 частково змінено, та додаткового рішення Ужгородського міського суду від 20.02.1996, зобов`язано адміністрацію та профком Ужгородського заводу «Електродвигун» в тримісячний строк надати ОСОБА_1 на сім`ю з двох осіб впорядковану двокімнатну квартиру за встановленими нормами в порядку, передбаченому п.п. 36, 48 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР. У разі невиконання боржником рішення суду у встановлений строк, зобов`язано завод «Електродвигун» оплатити вартість придбаної ОСОБА_1 в межах норм, передбачених житловим законодавством, двокімнатної квартири (а.с. 7-8).
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.06.1997, ВАТ Ужгородський завод «Електродвигун» придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с.98). Квартира складається з двох кімнат, житловою площею 28,1 кв. м., загальною площею 45,3 кв. м. 
Згідно протоколів спільних засідань профкому та адміністрації ВАТ «Ужгородський завод «Електродвигун» № 16/1 від 01.07.1997 та № 40 від 01.03.1999, ОСОБА_1 , згідно рішення Ужгородського міського суду від 04.05.1993, виділено упорядковану квартиру (двокімнатну) на сім`ю з двох чоловік за адресою АДРЕСА_3 (а.с.102). Рішенням Виконкому Ужгородської міськради № 94 від 22.06.1999 ОСОБА_1 видано ордер на вказану квартиру. Склад сім`ї на той час зазначено - 4 чол (він, дочка - ОСОБА_9 , зять - ОСОБА_3 , онук - ОСОБА_4 ). Ордер видано на підставі протоколу № 40 01.03.1999 та рішення Ужгородського міського суду від 04.05.1993 (а.с.103).
Дублікат виконавчого листа видавався ОСОБА_1 29.06.2000. 
Листом керуючого справами Ужгородського міськвиконкому № 74 від 22.03.2002, копія якого направлялась і ОСОБА_1 , директора ВАТ «Ужгородський завод «Електродвигун» повідомлено, що ОСОБА_1 , не реагуючи на неодноразові нагадування, без будь-яких причин не одержав ордеру на квартиру (а.с.104). 
Рядом судових рішень неодноразово встановлено, що боржником - ВАТ «Ужгородський завод «Електродвигун» - рішення суду про надання ОСОБА_1 квартири - виконано.
Так, судова колегія в цивільних справах Закарпатського обласного суду 16.12.1997 встановила, що стягнення з боржника вартості квартири в порядку виконання судового рішення може застосовуватися лише в разі неможливості виконання основного рішення, а боржник 27.06.1997 виконав основне рішення, придбавши для ОСОБА_1 двокімнатну квартиру, внаслідок чого підстав для стягнення з боржника вартості квартири немає. Тому колегія, скасувавши відповідну ухвалу суду першої інстанції від 10.10.1997, подання судового виконавця про зміну способу виконання рішення суду задовольнила, допустивши до виконання рішення Ужгородського міського суду від 04.05.1993 (а.с.106).
Постановою Президії Закарпатського обласного суду від 13.04.1998, крім підтвердження факту виконання судового рішення, встановлено, що придбана для ОСОБА_1 квартира є впорядкованою, вільною, відповідає встановленим технічним і санітарним вимогам, нормам жилої площі, а доводи про те, що після набрання рішенням суду законної сили в сім`ї ОСОБА_1 сталися зміни, які повинні були враховуватись при постановленні касаційної ухвали від 16.12.1997, не можна визнати обґрунтованими, оскільки вони суперечать визначеним законом правилам (а.с.107-109).
Рішенням Ужгородського міського суду від 23.11.2000, залишеним без змін ухвалою апеляційної інстанції від 03.04.2001, ОСОБА_1 та іншим відмовлено в позові до Виконкому Ужгородської міської ради, адміністрації та профкому ВАТ «Ужгородський завод «Електродвигун» про визнання недійсним рішення виконкому № 94 від 22.06.1999 про надання вищезазначеної квартири. 
Тим не менше, ОСОБА_1 і надалі звертався до суду із заявами про зміну способу виконання рішення суду, просив замінити передачу квартири стягненням коштів для оплати придбання ним іншої квартири.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18.09.2003, залишеною без змін ухвалою Верховного Суду України від 22.12.2004, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.04.2005, залишеною без змін ухвалою апеляційної інстанції від 01.06.2005, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.05.2007, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10.07.2007, у заявах про зміну способу виконання судового рішення відмовлено, а також стверджено факти як виконання рішення суду, так і відмови ОСОБА_1 одержати квартиру та документи на неї. 
Обставини, встановлені рішеннями суду у цивільній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
Отже, факт виконання боржником рішення Ужгородського міського суду від 04.05.1993 та додаткового рішення цього ж суду від 20.02.1996 встановлено вищенаведеними судовими рішеннями, постановленими протягом 1997-2007 років. Усі наведені судові рішення є чинними. 
Як уже зазначалось вище, листом керуючого справами Ужгородського міськвиконкому № 74 від 22.03.2002, копія якого направлялась і ОСОБА_1 , директора ВАТ «Ужгородський завод «Електродвигун» повідомлено, що ОСОБА_1 , не реагуючи на неодноразові нагадування, без будь-яких причин не одержав ордеру на квартиру (а.с.104). 
Отже, безпідставним є посилання ОСОБА_1 в обґрунтування своєї заяви на рішення Ужгородського міського суду від 28.01.2001, що містить вказівку на необхідність повного виконання рішення суду про надання квартири, котре не спростовує факту виділення квартири ОСОБА_1 і за змістом не суперечить основним судовим рішенням, оскільки таке рішення від 28.01.2001 слід розглядати в сукупності з іншими встановленими обставинами справи і саме по собі воно не спростовує факту виконання боржником рішення Ужгородського міського суду від 04.05.1993 та додаткового рішення цього ж суду від 20.02.1996 та того факту, що вже у 2002 році ОСОБА_1 не одержав ордер на виділену йому квартиру.
Таким чином, ОСОБА_1 відмовився прийняти квартиру, яка була йому виділена на виконання рішення Ужгородського міського суду від 04.05.1993 та додаткового рішення цього ж суду від 20.02.1996. Цими рішеннями було зобов`язано адміністрацію та профком Ужгородського заводу «Електродвигун» в тримісячний строк надати ОСОБА_1 впорядковану двокімнатну квартиру на сім`ю з двох осіб - як вбачається з рішення суду від 04.05.1993, позивач проживав разом з донькою - ОСОБА_10 , 1974 р.н. Той факт, що донька ОСОБА_1 вийшла заміж, а її син ОСОБА_4 є інвалідом, і на даний час разом з ОСОБА_1 проживають, крім доньки, також її чоловік і двоє дітей, не дає підстав вважати, що рішення суду про надання ОСОБА_1 двокімнатної квартири на сім`ю з двох осіб не було виконано.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦПК України (у редакції на час звернення із заявою) замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.
Згідно п.17,4 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції чинній із 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.
У відповідності до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України (у редакції чинній із 15.12.2017) у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Звертаючись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, ОСОБА_1 не просив поновити строк пред?явлення такого виконавчого листа до виконання. 
Суд першої інстанції, розглядаючи заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, не з?ясував усіх обставин, які стосуються виконання рішення Ужгородського міського суду від 04.05.1993 та додаткового рішення цього ж суду від 20.02.1996, та, не вирішуючи питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, безпідставно задовольнив заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа для виконання боржником рішення Ужгородського міського суду від 04.05.1993 та додаткового рішення цього ж суду від 20.02.1996. 
За таких обставин ухвалу, як таку, що постановлена з неповним з?ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, слід скасувати, та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа - відмовити.
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгородський завод «Електродвигун» - задовольнити.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року - скасувати 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 липня 2020 року.

Головуюча:                        Судді: