ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Херсон
справа № 653/3236/18 
провадження № 22-ц/819/982/20
                            
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Геленко А.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Крапівіної О.П. від 01 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,
встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, зазначаючи, що 23 вересня 2013 року з метою вирішення майнових питань подружжя вона уклала з відповідачем договір позики, за умовами якого передала ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, які він зобов`язувався повернути в строк до 23 січня 2014 року, про що надав розписку.
У визначений строк відповідач свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув, що стало підставою для звернення із відповідним позовом до суду.
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Херсонської області від 30 січня 2018 року, на її користь стягнуто з ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 5 000 доларів США, що в еквіваленті складає 124 032 гривні та судові витрати в розмірі 1240 гривень, а всього 125 272 гривні.
У зв`язку із невиконанням рішення суду вона звернулась до відповідача з письмовою вимогою про сплату на підставі статті 530 ЦК України у семиденний строк заборгованості за штрафними санкціями, яка ним залишена без виконання.
Посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення позики та виконання рішення суду, позивач, з передбачених статтею 625 ЦК України підстав, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість, яка станом на 31 липня 2018 року складає 121 210 грн 61 коп, із яких 3 543 грн 77 коп - інфляційні втрати, 99 520 грн 40 коп (3 718,79 доларів США) – відсотки за договором позики та 18 146 грн 44 коп (678,08 доларів США) - 3 % річних від простроченої суми.
Заочним рішенням суду від 01 липня 2019 року позов задоволено.
Судом вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на нього обов`язку зі сплати грошових коштів не відповідають обставинам справи, наданим доказам, та суперечать положенням частини 2 статті 625 ЦК України, норми якої поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні, а не у разі невиконання судового рішення.
Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що суд розглянув справу за його відсутності, не повідомивши належним чином про час і місце судового засідання.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення позики позивачу, тому до нього підлягають застосуванню штрафні санкції із стягненням процентів за користування грошовими коштами відповідно до висновку судової економічної експертизи №12 від 31.07.2018 року.
В процесі розгляду справи суд встановив, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року, яке набрало чинності 30 січня 2018 року, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 5 000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту дорівнює 124 032 гривні.
На час вирішення судом справи рішення суду відповідачем не виконано.
Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України, якою керувався суд при вирішенні питання про стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
При визначенні розміру грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до статей 625 та 1048 ЦК України, суд поклав в основу свого рішення наданий позивачем висновок судового експерта з економічних питань ОСОБА_4 від 31 липня 2018 року №12, згідно із яким у зв`язку з невиконанням судового рішення від 08.06.2017 року станом на 31.07.2018 року розмір втрат від інфляції становить 3 543,77грн (124 032грн-розмір заборгованості х 1,02857-індекс інфляції за лютий-червень 2018року,зважаючи, що рішення суду набрало законної сили 30.01.2018року – 124 032грн); розмір відсотків станом на 31.07.2018 року становить 99 520,40грн (3 718,79 доларів США х 26,7615); 3% річних станом на 31.07.2018 року становить 18 146, 44грн (678,08 доларів США х 26,7615).
Розмір процентів за користування грошовими коштами розраховано експертом на підставі облікової ставки Національного банку України за період її дії, в доларах США, оскільки в договорі відсутні дані про встановлені проценти позики.
Три проценти річних від простроченої суми (5 000доларів США) розраховано експертом за період з 23.01.2014 року (строк повернення позики) по 31.07.2018 року (1 650днів), (а.с.7-10). 
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 16 січня 2019 року у справах №464/3790/16-ц, №373/2054/16-ц зробила висновки щодо застосування статей 524, 533, 625, 1048 ЦК України, які відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, та згідно із якими гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.
У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.
Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №14-318цс18.
Отже, враховуючи, що у виданій відповідачем борговій розписці не зазначено про встановлений розмір процентів за користування грошовими коштами, як і не вказано, що позика безпроцентна, а предметом укладеного сторонами договору позики є іноземна валюта (долар США), яку відповідач зобов`язався повернути до 23 січня 2014 року, висновки суду щодо права позивача на одержання від позичальника процентів від суми позики у визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України розмірі, нарахованих поза межами строку, на який надавалася позика (за період з 23.01.2014 року по 31.07.2018 року), та сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не відповідають встановленим обставинам справи і нормам матеріального права, що регулює спірні правовідносини, а тому є помилковими.
Неправильним є також висновок суду про те, що нарахування трьох процентів річних є штрафною санкцією та їх розмір підлягає визначенню у національній валюті України, в той час, як передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування має компенсаційний характер та при обрахунку такої компенсації за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи у судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті.
Оскільки у спірних правовідносинах простроченою сумою як відповідно до укладеного сторонами договору, так і судового рішення є 5 000 доларів США, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 678,08 доларів США, визначених експертом шляхом множення простроченої суми боргу на кількість днів прострочення (1 650), вирахуваних з дня, наступного за днем, передбаченим в договорі для його виконання, до 31.07.2018року, помноженої на три, поділеної на 100 та поділеної на 365 (днів у році).
Визначений експертом розмір 3% річних жодна із сторін не оспорила та не спростувала.
З огляду на наведе, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми боргу в розмірі 678,08 доларів США та про відмову у задоволенні позову в решті частині як необґрунтованого. 
У зв`язку з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення, відповідно до вимог частин першої та 13 статті 141 ЦПК України відповідній зміні підлягає розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені на 15% (18 146,44(678,08 доларів США) х 100: 121 210,16), з відповідача на її користь підлягають стягненню понесені на сплату судового збору при поданні позовної заяви витрати у розмірі 181грн 95 коп.(1 213х15:100), (а.с.1).
Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з позивача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги витрати в розмірі 1 546 грн 57 коп. (1 819,50х85:100), (а.с.88,91).
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.
Заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 678,08 доларів США (шістсот сімдесят вісім доларів 08 центів) та понесені нею витрати на сплату судового збору в розмірі 181 грн 95 коп.(сто вісімдесят одну гривню 95коп.)
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги витрати в розмірі 1 546грн 57 коп.(одна тисяча п`ятсот сорок шість гривень 57 коп.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає за винятком випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
       
Головуючий                              Л.В. Пузанова

Судді:    І.В.Склярська

                                                          Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 13 липня 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова