П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3253/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Блонський В.К.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
03 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправною відмову у призначенні, здійсненні нарахування та виплаті йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та зобов`язати відповідача зарахувати до його загального та спеціального стажу періоди роботи, що дають право на пільгову пенсію за віком, призначити, здійснити нарахування й виплату йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 06 травня 2019 року, допустивши негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць та поклавши обов`язок на ГУ ПФ в Хмельницькій області подати суду протягом місячного терміну звіт про виконання рішення суду.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.07.2019 року № 9, в частині відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу, який дає право для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періодів роботи: з 01.02.1997 року по 28.02.1997 року, з 01.05.1997 року по 30.06.1997 року, з 01.10.1998 року по 31.12.1998 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоди роботи:
- учня формувальника заливальника ливарного цеху за період роботи з 02.07.1990 року по 06.08.1990 року;
- формувальника заливальника ливарного цеху за період роботи з 07.08.1990 року по 16.07.1991 року;
- учня вагранника ливарного цеху за період роботи з 17.07.1991 року по 30.07.1991 року;
- вагранника за період роботи з 31.07.1991 року по 09.10.2001 року ливарного цеху Полонського ремонтно-транспортного підприємства, ВАТ "Ремонтно - транспортне підприємство".
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.08.2019 року № 62 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити   ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 06.05.2019 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав неналежну оцінку тим обставинам та доказам, що присутні в матеріалах справи.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку, позивач заперечив доводи відповідача та просив відмовити пенсійному органу в задоволенні скарги.
До початку судового засіданні від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.
В силу приписів ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Тож, враховуючи сукупність наявних в матеріалах справи доказів та факт відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі, суд дійшов висновку про можливість здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.05.2019 року позивач письмово звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умова за Списком №1.
За результатами розгляду заяви позивача, Комісія при головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області своїм рішенням №9 від 26.07.2019 зарахувала позивачу до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи на посаді вагранника: з 31 липня 1991 року по 31 січня 1997 року, з 01 березня 1997 року по 30 квітня 1997 року, з 01 липня 1997 року по 30 вересня 1998 року, з 1 січня 1999 року по 24 вересня 2001 року, всього 9 років; відмовила в зарахуванні до пільгового стажу періоди роботи на посаді вагранника: з 01 лютого 1997 року по 28 лютого 1997 року, з 01 травня 1997 року по 30 червня 1997 року, з 01 жовтня 1998 року по 31 грудня 1998 року. Відмова за вказані періоди роботи мотивована тим, що в ці періоди роботи відсутні відомості про нарахування заробітної плати.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 в зв`язку із відсутністю пільгового стажу, передбаченого статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в зв`язку з незарахуванням позивачу до пільгового стажу періоди роботи учнем формувальника заливальника з 02 липня 1990 року по 06 серпня 1990 року, формувальника заливальника ливарного цеху за період роботи з 07 серпня 1990 року по 16 липня 1991 року, учня вагранника за період роботи з 17 липня по 30 липня 1991 року. Також не зараховано до пільгового стажу період навчання з 01 вересня 1984 року по 28 червня 1988 року в Бердичівському машинобудівельному технікумі на спеціальності "Ливарне виробництво "кваліфікація техніка - технолога, службу в лавах Радянської армії з 29 червня 1988 року по 30 травня 1990 року.
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має достатній стаж для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, з огляду на що, відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача періодів роботи учнем формувальника заливальника ливарного цеху, формувальника заливальника ливарного цеху, учня вагранника ливарного цеху та вагранника ливарного цеху Полонського ремонтно-транспортного підприємства, ВАТ "Ремонтно - транспортне підприємство".
Колегія судів погоджується з кінцевим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються "Список № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, роботах з шкідливими умовами праці і в горячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.
Відповідно до пункту "а" розділу XI "Металообробка", Ливарне виробництво. Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року правом пільгового пенсійного забезпечення мають вагранники, старші вагранники і їх підручні, заливальники металу, старші заливальники, ливарники, старші ливарники, формувальники, які беруть участь у литті металу.
Постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26 січня 1991 року затверджено Списки №1,2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 2 позиції 1030200а-11309, 1030200а-17627 розділу III Металургійне виробництво (чорні метали) збережено пенсійне забезпечення вагранникам (вагранщики), розливальникам сталі (разливщики стали).
Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року затверджено Списики №1,2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 2 позиції 1030200а-11309, 1030200а-17627 розділу III Металургійне виробництво (чорні метали) збережено пенсійне забезпечення вагранникам, розливальникам сталі.
Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року затверджено Списики №1,2 виробництв , робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до розділу ХІ. Оброблення металу. Позиція ї 11.1а збережено пенсійне забезпечення на пільгових умовах при досягнення віку 50 років та пільгового стажу 10 років за вагранниками, заливальниками металу, розливальниками сталі, формувальниками ручного формування, які беруть участь у литті металу.
Листом №01-3/2586-02-6 від 16.12.1999 Міністерство праці та соціальної політики України роз`яснило, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день у виробництвах, на роботах, посадах і за професіями, передбаченими у відповідних списках № 1 і 2, і за результатами атестації робочих місць.
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.
Згідно із статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 -14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи.
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Отже, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до списків, що діяли в період такої роботи. Вимоги щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації № 41).
Відповідно до зазначених нормативних актів основною метою атестації є регулювання відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно пункту 4 Порядку № 383 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій № 41 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Відповідно до пункту 4.4 Порядку № 383, якщо атестація була вперше проведена після 21 серпня 1997 року, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21 серпня 1992 року, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Таким чином, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться в Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації робочого місця за умовами праці.
Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговими пенсійними забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Відсутність підтвердження вищевказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.
Судом встановлено, що записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 02.08.1990 підтверджений факт прийняття його на роботу в ливарний цех на посаду учня формувальника заливальника ливарного цеху на період роботи з 2 липня 1990 року по 6 серпня 1990 року, формувальника заливальника ливарного цеху за період роботи з 7 серпня 1990 року по 16 липня 1991 року, учня вагранника ливарного цеху за період роботи з 17 липня по 30 липня 1991 року. Також в період роботи з 31 липня 1991 року по 9 жовтня 2001 року позивач працював на посаді вагранника ливарного цеху у Полонському ремонтно - транспортному підприємстві, ВАТ "Ремонтно - транспортне підприємство".
У відповідності до архівної довідки трудового архіву Полонської міської ОТГ №817 від 19.08.2019 позивач працював повний робочий день, йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата з липня 1990 по серпень 1991.
Як встановлено судом першої інстанції, відсутність інших доказів у справі пояснюється фактом припинення ВАТ "Полонське ремонтно - транспортне підприємство" 13.11.2009 за судовим рішенням.
В даному випадку, колегія суддів вважає досить вичерпним надане судом першої інстанції обгрунтування підставності зарахування до пільгового стажу позивача період роботи на посаді учня формувальника заливальника ливарного цеху та учня вагранника ливарного цеху.
Так, як вірно відзначив суд першої інстанції, згідно із роз`ясненням Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС "Про порядок застосування затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 Списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах" від 2 квітня 1976 року №5/8 учні індивідуально-бригадного навчання користувалися правом на відповідну пенсію лише в тих випадках, якщо Списками передбачено виробництва (роботи) та цехи без перелічення конкретних професій.
Похідне слово "Учень" уперше було зафіксоване в Додатку В до Класифікатора професій ДК 003-95, затвердженого наказом Держстандарту України від 27 липня 1995 року №257, згідно із Змінами та доповненнями №4, затвердженими наказом Держстандарту України від 15 квітня 2002 року N2 230.
Передбачено це слово і відповідним додатком до чинного Національного класифікатора України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року №327 (набув чинності 1 листопада 2010 року).
Похідне слово "Учень" застосовується до професійних назв робіт робітників середньої кваліфікації на час проходження первинної професійної підготовки особами, яких прийнято на роботу.
Похідні слова до професій (професійних назв робіт) можуть застосовуватися за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду новоутвореної професії (примітка 1 до Додатка В).
Якщо назва професії працівника утворюється за допомогою похідного слова, передбаченого зазначеним вище Додатком В, у тому числі "Помічник", "Учень", "Стажист", із дотриманням зазначених вище умов, право його на пенсію за віком на пільгових умовах та інші пільги і компенсації визначаються на тих самих умовах, що і працівникові базової професії.
Професія формувальник ручного формування, заливальник, вагранник містяться у розділі 7 "Кваліфіковані робітники з інструментом" Класифікатора професій ДК 003:2010, який стосується професій, пов`язаних з виконанням робіт середньої кваліфікації, про що також зазначено у Класифікаторі професій ДК 003-95.
Судова колегія також враховує ту обставину, що з 01 липня 2000 року введена персоніфікація заробітної плати на кожного працівника, а до 01 липня 2000 року персоніфікації не існувало, а тому не можливо прослідкувати заробітну плату кожного працівника на підприємстві. Як встановлено судом першої інстанції, страхові внески нараховувались на всю заробітну плату працівників підприємства, а не за кожного окремо.
Відсутність відомостей про заробітну плату, яку отримував позивач в періоди роботи відносно яких відповідач прийняв рішення про відмову у зарахуванні їх до пільгового стажу за Списком №1, не може бути правовою підставою для відмови у зарахуванні таких періодів роботи на відповідних посадах до пільгового стажу за Списком №1 для призначення пільгової пенсії.
Таким чином, суд робить висновок, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до  пункту а частини 1  статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є: наявність і тривалість спеціального (пільгового) трудового стажу на посадах, передбачених Списком №1; підтвердження такого стажу відповідними записами у трудовій книжці; досягнення певного (пільгового) віку; підтвердження відповідних умов праці працівника за результатами атестації робочих місць, починаючи з 21.08.1992 року.
Впродовж судового розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідач не довів суду та не надав доказів правомірності прийнятого рішення №9 від 26.07.2019, в частині відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу, який дає право для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періодів роботи: з 01.02.1997 року по 28.02.1997 року, з 01.05.1997 року по 30.06.1997 року, з 01.10.1998 року по 31.12.1998 року на посаді вагранника ливарного цеху.
В призмі викладеного, судова колегія критично оцінює доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, та відзначає, що остання не містить жодних чітких вказівок, яку саме норму права судом першої інстанції було неправильно застосовано, які саме обставини наведеної норми права було неправильно встановлено, та які саме докази було неправильно чи неповно досліджено. Апелянтом не обгрунтовано суть помилки суду першої інстанції при застосуванні відповідної норми права або встановленні обставин чи дослідженні доказів, не відзначено яка відповідна норма повинна застосовуватися, які обставини встановлюватися чи які докази досліджуватися.
Стосовно висновку суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача здійснити певні дії, судова колегія відзначає наступне.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
Відповідно до рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.
Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16.09.2015 року.
У даному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.
Відповідно до п.4 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, для повного та всебічного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоди роботи: - учня формувальника заливальника ливарного цеху за період роботи з 02.07.1990 року по 06.08.1990 року; - формувальника заливальника ливарного цеху за період роботи з 07.08.1990 року по 16.07.1991 року; - учня вагранника ливарного цеху за період роботи з 17.07.1991 року по 30.07.1991 року.
Виправданою також є позиція суду першої інстанції щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоди роботи з 31.07.1991 року по 09.10.2001 року з врахуванням періодів, які були зараховані рішенням №9 від 26.07.2019, оскільки щодо вказаного періоду роботи позивача відповідачем не прийнято жодного рішення щодо зарахування чи відмови у зарахуванні його до пільгового стажу.
Таким чином, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, погоджується в позицією суду першої інстанції про часткову обгрунтованність позовних вимог позивача.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів зазначає, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в обгрунтування заявленого позову, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновків ЄСПЛ, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Матохнюк Д.Б.