ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 серпня 2020 року           справа №200/4304/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року (повне судове рішення складено 17 березня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/4304/19-а (суддя в І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення контролю за виконанням судового рішення у справі,

                                                          УСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої заявник просив суд встановити судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі № 200/4304/19-а шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління) у місячний строк подати звіт про виконання судового рішення. 
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що рішення суду у справі № 200/4304/19-а, яке набрало законної сили, відповідач у добровільному порядку не виконує. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення контролю за виконанням судового рішення у справі № 200/4304/19-а - задоволено. 
Зобов`язано Управління подати у 30-денний строк з дня набрання ухвалою законної сили звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі № 200/4304/19-а.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю в адміністративній справі № 200/4304/19-а.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права, зокрема зазначає, що судовий контроль у порядку ч.1 ст. 382 КАС України встановлюється судом тільки при вирішенні справи по суті. Також апелянт просить врахувати суд, що в межах компетенції Управління здійснило поновлення нарахування та виплати пенсії, про що складено протокол 15 січня 2020 року.
Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України  встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії". Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини").
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління про зобов`язання вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії було задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2018. Зобов`язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , а також виплатити заборгованість з пенсійних виплат з 01.09.2018. У задоволенні решти позовних - відмовлено.
Питання щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивачем заявлено не було та не вирішувалось. 
Матеріали справи містять заяву відповідача, яка надавалась до місцевого суду 21.02.2020 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (повернута без розгляду з підстав передбачених ч. 2 ст.167 КАС України). 
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Так, Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 N 11-рп/2012). 
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.  
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. 
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. 
Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили. 
Матеріали справи свідчать про той факт, що судове рішення набрало законної сили 20 липня 2019 року, виконавчий лист за вказаним судовим рішенням видано 29.08.2019.
Відповідачем подавалась апеляційна скарга, після набрання оскаржуваним рішенням законної сили, разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку оскарження.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2019 апеляційну скаргу Управління повернуто апелянту. З урахуванням викладеного, судове рішення у справі № 200/4304/19-а набрало законної сили 21.12.2019, оскільки судом апеляційної інстанції питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження не вирішувалась, строк не поновлено, апеляційну скаргу апелянту повернуто. 
Згідно із положеннями частини першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (ч.8 ст.382 КАС України).
Крім того, відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Слід зауважити, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про виконання рішення суду у справі № 200/4304/19-а, в частині виплатити заборгованості з пенсійних виплат з 01.09.2018. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи факт відсутності, в матеріалах справи, доказів виконання відповідачем рішення суду, беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, при цьому обов`язок суду контролювати виконання свого рішення закріплено безпосередньо Конституцією України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення заяви, шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі № 200/4304/19-а протягом тридцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.
Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків місцевого суду.
Посилання Управління на відсутність підстав для встановлення судового контролю у цій справі, оскільки таке питання позивачем не заявлялось під час подання позовної заяви та не вирішувалось судом під час розгляду справи по суті, колегія суддів не бере до уваги.
Так, в справі № 800/320/17 Велика Палата Верховного Суду постановою від 14.05.2020 не вбачала за порушення процесуального закону можливість встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду після його постановлення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                         ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 200/4304/19-а - залишити без змін.
Повне судове рішення - 11 серпня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 

                                                                                                                                                                                                                                                   Т. Г. Гаврищук