ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України 

справа № 628/3489/18
провадження № 22-ц/818/2706/20

26 серпня 2020 року
м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 

головуючого - Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Огар І.В.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут»,
відповідач – Публічне акціонерне товариство «Харківгаз»,
представники відповідачів - Третяк Оксана Олександрівна, Мартопляс Владислав Володимирович,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, – ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 травня 2019 року в складі судді Коваленко О.А.,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (далі – ТОВ «Харківгаз Збут), Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» (далі – ПАТ «Харківгаз»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживачів. 

Позовна заява мотивована тим, що вона постійно проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . Вона є споживачем комунальних послуг з газопостачання, які надає ТОВ «Харківгаз Збут. Крім газової плити, прилади, які споживають газ, у квартирі відсутні.

Зазначає, що всупереч діючим нормам споживання газу їй нараховано за споживання газу з січня 2018 року по квітень 2018 року більше ніж 28,4 куб. м. щомісячно: за січень 2018 року – 159,84 куб. м., за лютий 2018 року – 138,87 куб. м., за березень 2018 року – 162,07 куб. м., у зв`язку з чим заборгованість станом на 01 квітня 2018 року становить 3 937,60 грн.

Договір про встановлення норми споживання газу більше ніж 7 куб. м. вона не підписувала. Таким чином вважає, що мало місце порушення її прав як споживача щодо встановлення норми споживання газу щомісячно в більшому, ніж встановлено нормативним актом, розмірі.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ПАТ «Харківгаз» зробити перерахунок норми споживання газу з 01 січня по 01 квітня 2018 року з розрахунку 7,1 куб. м. на одну особу, що встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23 березня 2016 року. 

На позовну заяву подано відзиви: 19 листопада 2018 року - ТОВ «Харківгаз Збут; 28 січня 2019 року - Мартоплясом Владиславом Володимировичем – представником ПАТ «Харківгаз». У відзивах міститься прохання відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії відповідачів щодо нарахування позивачу за період з січня по квітень 2018 року обсягу та плати за спожитий газ за показниками загальнобудинкового газового лічильника відповідали вимогам законодавства, що діяло на час такого нарахування, отже не порушували права позивача, як споживача послуг із газопостачання.

11 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви.

Постановою Харківського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання ПАТ «Харківгаз» зробити перерахунок норми споживання газу з 01 січня по 01 квітня 2018 року з розрахунку 7,1 куб. м. на одну особу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 203 від 23 березня 2016 року. 

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року постанову Харківського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий апеляційний розгляд.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції вказав, що апеляційний суд не встановив, чи укладались ПАТ «Харківгаз» договори з окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) на зняття показань будинкового вузла обліку, а також не встановив, чи складався акт балансового розмежування зі схемою та акт опломбування комерційного вузла обліку газу, який повинен складатися у присутності позивача у справі, та має містити її підпис.

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право  залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 серпня 2008 року, та є споживачами послуг із постачання природного газу за вказаною адресою.

На ім`я ОСОБА_1 , як споживача природного газу, оформлено особовий разунок № НОМЕР_1 .

30 березня 2017 року комісією у складі представників ПАТ «Харківгаз» та представника підприємства, що експлуатує будинок – головним інженером комунального підприємства «ЖКП-1» Куп`янської міської ради Харківської області Мирошниченко А.С., складено акт введення в комерційну експлуатацію будинкового вузла обліку за адресою; АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 є споживачем природного газу, а відповідач ПАТ «Харківміськгаз» - оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачання. 

Позивач та треті особи приєдналися до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-1У «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон № 1875-1У) державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/штрафів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. 

З`ясовуючи мету закону, визначену в преамбулі Закону № 1875-1У, який був чинним на час звернення позивачів до суду з цим позовом та розгляду справи в судах, слід зазначити, що цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, тому відповідно до статті 3 цього Закону, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями і споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-1У залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група – це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-1У відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. 

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частина перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-1У виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. 

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-1У, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ – суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно -технологічного управління. 

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву та приготування їжі (плита газова + газова колонка) – до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі – до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно з Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу», - тільки для приготування їжі – з 01 січня 2021 року). 

Відповідно до пунктів 1.1 – 1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам Оператор ГРМ взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статей 526, 626. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (в редакції, чинній на момент виникнення спору), встановлення будинкового вузла обліку, у тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюються за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі – експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі – квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 1 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС первинне обстеження вузла обліку на можливість його використання як комерційного здійснюється представниками Оператора ГРМ перед пуском природного газу (що здійснюється в рамках заходів з приєднання до ГРМ, або реконструкції комерційного вузла обліку, або переукладення договору) у точці вимірювання з новим споживачем в присутності безпосереднього споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу).

Відповідно до пункту 7 Глави 7 Розділу Х Кодексу ГРС одразу після встановлення повіреного ЗВТ (або його повірки на місці встановлення) Оператор ГРМ забезпечує пломбування встановленого (повіреного на місці) ЗВТ та складає акт про опломбування, який має бути підписаний споживачем. Перед пломбуванням ЗВТ Оператор ГРМ має право за власний рахунок та з використанням еталонних або зразкових (контрольних) ЗВТ перевірити похибку вимірювання встановленого ЗВТ та/або всього комерційного ВОГ.

В суді апеляційної інстанції Мартопляс Владислав Володимирович – представник ПАТ «Харківгаз» пояснив, що ОСОБА_1 не зверталась до ПАТ «Харківгаз» з вимогою встановити в її квартирі індивідуальний лічильник газу та 01 квітня 2016 року власноручно підписала заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), договори з окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу), у тому числі з позивачем, на зняття показань будинкового вузла обліку не укладались, крім того не складався акт балансового розмежування зі схемою та акт опломбування комерційного вузла обліку газу у присутності ОСОБА_1 . 

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 31 серпня 2020 року. 

Головуючий А.В.Котелевець 

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина