ПОСТАНОВА 
Іменем України

01 вересня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/1586/19
провадження № 22-ц/4809/760/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Дьомич Л. М. 
учасники справи:  
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Н. Б. Варакіна) від 13 лютого 2020 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою в суд до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей. 
В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що з 29 серпня 2005 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 у якому в них народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2016 року у справі ЄУН 405/3817/16-ц шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 розірвано. Після розірвання шлюбу їх спільні діти проживають з нею (позивачкою), відповідач участі в матеріальному забезпеченні дітей не приймає. 
Позивачка є підприємцем, проте її щомісячного доходу не вистачає не утримання сім`ї. Діти навчаються, займаються у гуртках, що потребує коштів, а також кошти потрібні на придбання одягу для дітей, їх харчування та отримання необхідних послуг. 
Вона стверджувала, що відповідач фінансово забезпечений і має можливість сплачувати на утримання їх дітей у розмірі 6000 грн щомісячно, з розрахунку по 3000 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, з урахуванням індексу інфляції.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено, а саме: суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6000 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 01 березня 2019 та до досягнення ОСОБА_3 повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 17 листопада 2023 року на утримання ОСОБА_4 в розмірі 3000 грн щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення, в межах суми платежу за один місяць, допущено до негайного виконання. Крім того, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 748,4 грн. 
Ухвалюючи рішення, суд виходив з обґрунтованості та доведеності вимог позивача. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказав, що суд порушив принцип диспозитивності. Він також вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій формі, а визначений судом розмір аліментів є для нього занадто обтяжливим з огляду на те, що він створив нову сім`ю у якій у нього ще двоє дітей. При ухваленні рішення суд першої інстанції взяв до уваги лише аргументи позивача, а на надані ним доводи уваги не звернув. 
Також зазначив, що він уклав новий шлюб та на його утриманні знаходяться двоє дітей, тому це унеможливлює сплату аліментів у розмірі 6000 грн щомісячно, адже утримання нової родини, з урахуванням сплати комунальних послуг, надає можливість лише на мінімальному рівні забезпеченості свою сім`ю.
Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 заперечила проти доводів і вимог апеляційної скарги. Вона висловила думку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції
З 29 серпня 2005 року ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 в період якого у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 . 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2016 року шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 розірвано. 
Діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Домовленість між сторонами щодо форми і розміру участі батька в утриманні дітей не досягнуто.
Після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 у зв`язку з укладенням нового шлюб.
ОСОБА_2 працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Фаворит» з 2016 року та за 2019 рік мав заробіток у сумі 119446,57 грн. 
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
У ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК Кодексу.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
 Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Сторони не заперечують, що їхні спільні діти потребують матеріального забезпечення з боку батьків, оскільки не мають власних коштів на це.
Суд першої інстанції встановив, що діти проживають з позивачкою, яка їх утримує, а відповідач не сплачує аліменти на дітей. Підстави для звільнення відповідача від обов`язку брати участь в утриманні дітей відсутні. За таких обставин висновок суду про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача є правильним.
Загалом спір між сторонами у цій справі щодо обов`язку ОСОБА_2 брати участь в утриманні синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутній, але існує спір щодо розміру аліментів та їх форми.
Доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не можуть бути взяті до уваги так. як ґрунтуються на старій редакції ст. 184 СК України. На час звернення до суду норми ст.. 180, 184 СК України надавали позивачці право на власний розсуд обирати форму стягнення аліментів: у частці від доходу їх платника або в твердій грошовій сумі. 
Оскільки позивачка звернулася до суду в позовному провадженні і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України), вона повинна, з урахуванням норм ст. 182 СК України, довести суду необхідність саме такого розміру аліментів для забезпечення потреб дитини, а також фінансову спроможність відповідача сплачувати такі аліменти.
Натомість на відповідача, який заперечує проти позову, покладається пропорційний обов`язок доведення фактів на яких ґрунтується його заперечення. 
Вирішуючи питання розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з презумпції здоров`я, як дітей, так і їх батька (відповідача), оскільки інших відомостей про це сторони не надали.
Аргументів на спростування презумпції здоров`я апеляційна скарга відповідача не містить.
Суд також вважав, що у відповідача відсутні інші утриманці (дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина), оскільки у справі немає доказів протилежного.
В апеляційній скарзі відповідач заперечує такий умовивід суду, вказуючи, що після розлучення з позивачкою він уклав новий шлюб і має двох дітей.
Проте ці обставини жодними доказами відповідач не підтвердив, а отже вони є недоведеними.
Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), апеляційний суд не бере до уваги доводи відповідача про його теперішній сімейний стан. 
Оцінюючи матеріальний стан відповідача, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивачки про наявність у відповідача кількох об`єктів нерухомого майна, транспортного засобу та кількох джерел доходу так, як відповідні докази нею суду не було надано. 
Однак, за клопотанням позивачки суд витребував докази про оподатковуваний заробіток відповідача і на підставі отриманої інформації встановив, що відповідач є працюючим, а його заробіток за 2019 рік, тобто за рік до ухвалення рішення судом, становив 119446,57 без вирахування податків і обов`язкових платежів.
Суд вважав, що за таких обставин відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 6000 грн щомісячно, а тому задовольнив вимоги позивачки.
Проте, поза увагою суду лишилося таке. 
Шляхом ділення суми заробітку відповідача за 2019 рік на дванадцять місяців у році можна встановити, що його середньомісячний заробіток становив 9953,88 грн.
Отже, присуджені судом першої інстанції аліменти у сумі 6000 грн становлять 60,28% від заробітку відповідача, а після вирахування податків в його розпорядженні залишатиметься лише близько двадцяти відсотків заробленого.
Крім того, суд не врахував, що обов`язок утримувати дітей покладається на обох батьків, в цій справі на її сторони. Стягнення з відповідача аліментів за судовим рішенням не звільняє позивачку від обов`язку і надані брати участь в утриманні дітей.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення.
Таким чином, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України рекомендований мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, покликаний забезпечити йому нормальне функціонування організму, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб.
Призначення аліментів у більшому розмірі можливо у тих випадках, коли існують відповідні фінансової можливості платника аліментів та/або особливі обставини.
Позивачка, обґрунтовуючи розмір аліментів, які вона просила стягнути з відповідача та які являлися більшими за прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років, посилалася на потребу дітей в харчуванні, одязі, освітніх та інших послугах. Проте, такі потреби не є особливими, оскільки існують у всіх дітей та враховуються при визначенні прожиткового мінімуму.
З огляду на деякі аргументи апеляційної скарги відповідача щодо розміру присуджених аліментів, рішення суду першої інстанції в цій частині видається недостатньо необґрунтованим.
З урахуванням всіх встановлених обставин цієї справи, а також принципів регулювання сімейних відносини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України), апеляційний суд вважає, що з відповідача належить стягнути аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання кожного з дітей. 
Стягнення з відповідача аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, з урахуванням виконання позивачкою обов`язку щодо утримання матір`ю дітей, відповідатиме найкращим інтересам останніх, обумовлених можливостями їх батьків. 
Аналіз змісту ч. 3 ст. 180, ст. 182, 186 СК України дає підстави для висновку, що визначення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, або половини цієї суми, є різновидом аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 2 ст. 184, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17 липня 2003 року № 1078, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації.
У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції належить змінити. 
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема про порушення судом принципу диспозитивності, є явно безпідставними та не заслуговують на увагу.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, а його висновки, викладені у мотивувальній частині рішенні, неповною мірою відповідають обставинам справи, відповідно до ст. 376 ЦПК України таке рішення підлягає зміні в частині розміру стягуваних аліментів.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2020 року в частині стягнення аліментів змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (НОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (НОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років) щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 01 березня 2019 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (НОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (НОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років) щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 01 березня 2019 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 01 вересня 2020 року. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

Л. М. Дьомич