ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року	Львів	Справа № 460/2872/19 пров. № А/857/3269/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                       Шевчук С.М.
суддів                                                            Носа С.П., Кухтея Р.В.
за участі секретаря судового засідання     Ігнатищ Л.М.
представника відповідача                           Шеремета В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Дудар О.М., повний текст рішення складено 07 лютого 2020 року ) у справі № 460/2872/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудреммонтаж Інжиніринг" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, суд-
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбудреммонтаж інжиніринг" звернулося до суду з позовом, яким просило визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 13.06.2019 №0000471305 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно ненарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2550,25 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення від 13.06.2019 №0000471305 про застосування штрафних (фінансових) санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2550,25 грн. 
Стягнено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудреммонтаж інжиніринг" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДПС у Рівненській області, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1921,00грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудреммонтаж інжиніринг" відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини що мають значення для справи, висновки, викладені судом першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, а саме Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та порушено норми процесуального права, зокрема КАС України.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що Головним управлінням ДФС у Рівненській області зроблено висновок про заниження єдиного внеску в розмірах, що відповідають базі нарахування єдиного внеску, а не у розмірах суми єдиного внеску не відповідає дійсним обставинам справи. Вважає, що допущення відповідачем технічної помилки при розрахунку штрафної санкції не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення, для підтвердження своєї позиції  посилається на постанову Верховного Суду від 06.08.2018 у справі №802/1198/16-а та надає новий розрахунок штрафної санкції з урахуванням допущеної контролюючим органом технічної помилки. Крім цього вважає, що суд першої інстанції в силу невиконання вимог ст. 9 КАС України щодо витребування такого розрахунку з власної ініціативи, позбавив відповідача можливості виправити допущену технічну помилку при вирішенні справи в суді першої інстанції.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити без змін рішення суду першої інстанції. По суті доводи відзиву співпадають з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному  судовому рішенні. 
Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку та на електронну пошту, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.
ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 20.03.2019 №830, проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Укрбудреммонтаж інжиніринг" з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за наслідками якої складено акт від 08.05.2019 №969/17-00-14-01/35776584.
У вказаному акті зафіксовано порушення позивачем, зокрема:
- п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, ч.5, ч.13 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження платником нарахування єдиного внеску на загальну суму 186,81 грн, у тому числі: травень 2016 року – 8,99грн, лютий 2017 року – 177,82грн;
- п.1 ч.1 ст.7, п.1 ч.2 ст.6, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI із змінами, за якими встановлено заниження платником єдиного внеску, а саме: у звіті за травень 2016 року самостійно виправлено занижений платником єдиний внесок за січень-вересень 2015 року на загальну суму 3133,41 грн; у звіті за червень 2016 року самостійно виправлено занижений платником єдиний внесок на загальну суму 2327,00 грн; у звіті за січень 2017 року самостійно виправлено занижений платником єдиний внесок за грудень 2016 року на загальну суму 1581,66 грн.
Як вбачається з акту перевірки від 08.05.2019 №969/17-00-14-01/35776584, ТОВ "Укрбудреммонтаж інжиніринг" занижено додаткову базу нарахування єдиного внеску у випадку, коли фактично сума нарахування заробітної плати на підприємстві не перевищувала розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати за кожен такий місяць, за який нараховується така сума заробітної плати на загальну суму 849,12 грн, у тому числі: травень 2016 року – на суму 40,87 грн (по ОСОБА_1 ), лютий 2017 року – 808,25 грн (по ОСОБА_2 ).
Також в акті перевірки відображео, що у звіті:
- за травень 2016 року ТОВ "Укрбудреммонтаж інжиніринг" самостійно виправлена занижена додаткова база нарахування єдиного внеску за січень-вересень 2015 року на загальну суму 8134,50 грн, донарахована додаткова база до мінімальної заробітної плати  (в т.ч.: січень 2015 року – 888,00 грн, лютий 2015 року – 888,00 грн, березень 2015 року – 888,00 грн, квітень 2015 року – 888,00 грн, травень 2015 року – 888,00 грн, червень 2015 року - 888,00 грн, липень 2015   року - 888,00 грн, серпень 2015 року  - 888,00 грн, вересень 2015 року - 1030,50 грн) по працівнику ОСОБА_3 (підтверджується даними зі звіту за формою  №Д4 за травень 2016 року) (т. 1 – а.с. 202,203,210-211).
- за червень 2016 року платником самостійно виправлена занижена база нарахування єдиного внеску на загальну суму 2327,00 грн по працівниках: за квітень-травень 2016 року по працівнику ОСОБА_4 та по працівнику ОСОБА_5 
- за липень 2016 року платником самостійно виправлена занижена база нарахування єдиного внеску за січень-березень 2016 року на загальну суму 1076,40грн, донараховано за невикористану відпустку по працівнику ОСОБА_6 (підтверджується даними зі звіту за формою  №Д4 за липень 2016 року, т 1 а.с. 222,224).
- за січень 2017 року платником самостійно виправлена занижена база нарахування єдиного внеску за грудень 2016 року на загальну суму 7190,53грн по працівнику ОСОБА_7 , винагорода за суміщення посад (в т.ч.: квітень 2016 року -840,00 грн., травень 2016 року - 888,00 грн, червень 2016 року - 888,00 грн, липень 2016 року - 888,00 грн, серпень 2016 року - 888,00 грн, вересень 2016 року - 888,00 грн, жовтень 2016   року - 888,00 грн, листопад 2016 року - 888,00 грн, грудень 2016 року - 133,36 грн) (підтверджується даними зі звіту за формою №Д4 за січень 2017 року, т.2 – а.с. 17, 20).
03.06.2019 ТОВ "Укрбудреммонтаж інжиніринг" подано заперечення на акт перевірки від 08.05.2019 №969/17-00-14-01/35776584 (т.2 – а.с.25-28).
12.06.2019 за наслідками розгляду заперечень позивача Головне управління ДФС у Рівненській області виклало нові виправлені висновки акта перевірки, зокрема в частині порушень позивачем норм чинного законодавства щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наступним чином (т.2 - а.с.29-33):
- п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, ч.5, ч.13 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження платником нарахування єдиного внеску на загальну суму 186,81 грн, у тому числі: травень 2016 року – 8,99 грн, лютий 2017 року – 177,82 грн;
- п.1 ч.1 ст.7, п.1 ч.2 ст.6, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI із змінами, за якими встановлено заниження платником єдиного внеску, а саме: у звіті за травень 2016 року самостійно виправлено занижений платником єдиний внесок за січень-вересень 2015 року на загальну суму 3133,41 грн; у звіті за червень 2016 року самостійно виправлено занижений платником єдиний внесок на загальну суму 234,70 грн; у звіті за липень 2016 року самостійно виправлено занижений платником єдиний внесок за травень 2016 року на загальну суму 236,81 грн; у звіті за січень 2017 року самостійно виправлено занижений платником єдиний внесок за грудень 2016 року на загальну суму 1581,66 грн.
На підставі матеріалів перевірки Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято, зокрема, рішення від 13.06.2019 №0000471305 про застосування штрафних санкцій в сумі 2550,25 грн за донарахування своєчасно ненарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 5383,32 грн  (т.1 – а.с.9-10).
Зазначене рішення ТОВ "Укрбудреммонтаж інжиніринг" оскаржило в адміністративному порядку. За наслідком розгляду скарги позивача Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 12.08.2019 №38593/6/99-99-11-05-02-25, за змістом якого скарга позивача залишена без задоволення, рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 13.06.2019 №0000471305 – без змін (т.1 – а.с.22-25).
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0405343257597 наданого ДПС України обумовлене рішення про результати розгляду скарги №38593/6/99-99-11-05-02-25 від 12.08.2019 вручено позивачу 15.08.2019року.
До суду з даним адміністративним позовом позивач звернувся 18.10.2019року.
Позивач, не погоджуючись із рішенням від 13.06.2019 №0000471305 про застосування штрафних санкцій в сумі 2550,25 грн за донарахування своєчасно ненарахованого єдиного внеску звернувся за захистом порушених прав до суду.
Окрім цього, судом першої інстанції встановлена розбіжність у розрахунку відповідачем у сумах самостійно донарахованого єдиного внеску між висновками акту перевірки та наданим відповідачем розрахунком штрафних санкцій,  яка становить 9,93 грн: 5196,51 грн - 5186,58 грн.
Зокрема суд першої інстанції встановив і вказане підтверджено матеріалами справи, що згідно з розрахунком штрафної санкції, долученим позивачем до матеріалів справи, остаточний розмір штрафної санкції, застосованої рішенням відповідача від 13.06.2019 №0000471305, становить 8219,83грн: 93,41грн+8126,42грн. Штрафна санкція нарахована на суму єдиного внеску 18914,07грн: 186,81грн+18727,26грн (т.1 - а.с.10).
Саме цей розрахунок було отримано позивачем разом оспорюваним рішенням про застосування штрафних санкцій.
Водночас, в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач долучив інший розрахунок до матеріалів справи, остаточний розмір штрафної санкції, застосованої рішенням відповідача від 13.06.2019 №0000471305, становить 2550,25грн: 93,41грн+2456,84грн. Штрафна санкція нарахована на суму єдиного внеску 5383,32грн: 186,81грн+5196,51грн (т.2 - а.с.35).
Штрафна санкція саме у сумі 2550,25грн і зазначена відповідачем в оспорюваному рішенні від 13.06.2019 №0000471305.
Поряд з цим, за кінцевою редакцією висновків акту перевірки від 08.05.2019 №969/17-00-14-01/35776584, відповідачем встановлено заниження позивачем єдиного внеску за підсумками двох порушень на загальну суму 5373,39грн: 186,81грн+5186,58грн (3133,41грн+234,70грн+236,81грн+1581,66грн).
Таким чином, відповідач помилково розрахував штрафну санкцію, виходячи з суми єдиного внеску 5196,51грн, замість ймовірного порушення 5186,58грн.
Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача посилалася на те, що при розрахунку штрафної санкції була допущена технічна помилка, що є незначною. Така помилка не може бути підставою для звільнення позивача від відповідальності.
Згідно з розрахунком штрафної санкції, долученим відповідачем до матеріалів справи у суді апеляційної інстанції, остаточний розмір штрафної санкції, застосованої рішенням відповідача від 13.06.2019 №0000471305, становить 2548,26 грн: 93,41 грн + 2454,85 грн. Штрафна санкція нарахована на суму єдиного внеску 5373,39 грн (186,81 грн + 5186,58 грн) (т.2 – а.с. 100).
Таким чином помилка контролюючого органу у розрахунку остаточного розміру штрафної санкції становить 1,99 грн (2550, 25 грн - 2548,26 грн).
Окрім того, судом встановлено, що дані долученого позивачем  звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів форми №Д4 за червень 2016 року є відмінними від даних, зазначених в акті перевірки від 08.05.2019 №969/17-00-14-01/35776584.
У звіті за червень 2016 року, сформованому позивачем, відсутній такий працівник як ОСОБА_5 , а наявний ОСОБА_8 .
Платником самостійно виправлена занижена база нарахування єдиного внеску на загальну суму 2327,00 грн по працівниках: за травень 2016 року по працівнику ОСОБА_8 (за травень 2016 року на суму 600,00 грн), за березень-травень 2016 року по працівнику ОСОБА_4 (в т.ч.: за березень 2016 року – 695,00 грн, за квітень 2016 року – 666,56 грн (137,04 грн + 529,52 грн), за травень 2016 року – 365,44 грн), в той час як по працівнику ОСОБА_4 враховано лише квітень та травень 2016 року (т. 1– а.с. 213-219).
ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення про застосування штрафних санкцій не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розумності, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України з огляду на встановлену розбіжність у сумах самостійно донарахованого єдиного внеску, зазначену у висновках акту перевірки та наданим відповідачем розрахунком штрафних санкцій, та відповідно помилковий розрахунок контролюючого органу про суму донарахованого єдиного внеску, який став підставою для неправильного розрахунку розміру  штрафних санкцій. При цьому суд зазначав, що не наділений повноваженнями та не може підміняти контролюючий орган, зокрема, стосовно визначення періодів порушення та в цілому процедури нарахування штрафної санкції за донарахування платником самостійно або таким контролюючим органом єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
IV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною четвертою цієї статті встановлено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Аналіз частини четвертої  статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI свідчить про те, що законодавець визначив проміжок часу (10 днів), що настає з наступного дня після отримання платником вимоги, протягом якого особа має альтернативний порядок оскарження вимоги до вищестоящого органу або до суду.
При цьому, Закону № 2464-VI не визначив детального та послідовного алгоритму дій платника податків у разі незадоволення результатами досудового оскарження та, як наслідок, не визначив строків звернення до суду в такому випадку. Послідовного застосування цього ж строку (10 днів) двічі поспіль у разі незадоволення скарги, поданої в адміністративному порядку, Закон не передбачив.    
Натомість строк, протягом якого особа може звернутися до суду після застосування процедури досудового оскарження вимоги фіскального органу про сплату ЄСВ, визначений частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та складає три місяці з дня отримання платником ЄСВ рішення органу доходів і зборів вищого рівня, прийнятого за наслідками розгляду його скарги.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в установлений тримісячний строк з моменту отримання рішення від контролюючого органу про результати розгляду його скарги.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі – Закон № 2464-VI), нарахування і сплата фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначені Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою  наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 № 449 (далі – Інструкція № 449).
Згідно з п. 2 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Перелік платників єдиного внеску передбачений  статтею четвертою Закону №2464-VI, серед якого, зокрема, є: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами  (абзац 2 пункту 1 частини першої  статті 4 Закону №2464-VI).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до частини 4 статті 8 Закону №2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Згідно з частинами 2-3 статті 25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. 
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. 
Відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції №449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із  Законом  покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
Згідно з пункту 3 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI, підпункту 3 пункту 2 розділу VII  Інструкції №449  за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 13 до цієї Інструкції.
До сплати визначаються суми штрафів, що не перевищують максимального їх розміру, визначеного цим підпунктом.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги, щодо   допущеної технічної помилки, то колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.182-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, технічна помилка - це помилка, вада або дефект у програмному забезпеченні або програмних складових, програмно-апаратному устаткуванні, каналах зв`язку, функціонуванні кваліфікованого електронного підпису чи печатки, що викликає в ньому/них неправильний або неочікуваний результат, або призводить до неочікуваної роботи, або унеможливлює роботу електронного кабінету.
Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача щодо подання розрахунку з урахуванням відсутності допущеної контролюючим органом саме технічної помилки.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що формула розрахунку штрафної санкції в силу вимог п.3 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI є нескладною, штраф за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
Крім того, згідно з пп.3 п.2 розділу VII Інструкції №449, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
Для розрахунку зазначеного штрафу кількість звітних періодів розраховується, починаючи з місяця, на який припадає термін подання звітності за період, за який донараховано (обчислено) суми єдиного внеску, та закінчуючи місяцем, на який припадає отримання таким платником акту перевірки від органу доходів і зборів або в якому він подав звітність, де зазначено такі донараховані суми.
Якщо за результатами перевірки виявлено в окремих місяцях суми донарахованого (своєчасно не обчисленого) єдиного внеску, за кожне таке донарахування (кожний місяць) відповідно до  Закону  накладається штраф у порядку та розмірах, визначених в абзацах першому та другому цього підпункту.
Для дотримання вимог щодо максимального розміру (50 відсотків) штрафу: визначається сукупно сума донарахувань за всіма звітними періодами, у яких вони виявлені; визначається сукупно сума штрафу за всіма звітними періодами, у яких виявлені донарахування та за якими нараховано такі штрафи; здійснюється обрахування максимального розміру штрафу від сукупної суми донарахувань та порівнюється із фактично нарахованою сумою штрафів, визначеною сукупно за всі звітні періоди, в яких донараховано суми єдиного внеску.
До сплати визначаються суми штрафів, що не перевищують максимального їх розміру, визначеного цим підпунктом.
Тобто, визначивши суму донарахованого чи самостійно сплаченого єдиного внеску, слід визначити кількість звітних періодів та відсоткову ставку, які застосовуються до виявленого порушення з урахуванням наведених вище вимог.
Порядок розрахунку штрафної санкції ілюструється наступною формулою: Q = Х х Y x Z, де Q – це сума штрафної санкції, Х – сума єдиного внеску, Y – кількість звітних періодів, Z - відсоткова ставка.
Судом встановлено, що розбіжність у сумах самостійно донарахованого єдиного внеску між висновками акту перевірки та наданим відповідачем розрахунком штрафних санкцій становить 9,93грн: 5196,51грн - 5186,58грн.
Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що це - не велика сума, проте зазначає, що штрафна санкція нараховувалася не на загальну суму єдиного внеску, а на окремі її складові згідно з періодами із застосуванням вищенаведеної формули. Однак, за який саме період було відповідачем помилково збільшено суму донарахованого єдиного внеску на 9,93грн та як це вплинуло на загальну суму застосованих санкцій суду не надається за можливе встановити, через неповноту та недостовірність даних наданого відповідачем розрахунку. Той факт, що розбіжність у сумі 9,93грн жодним чином не вплинула на суму штрафних санкцій відповідачем суду не доведено.
При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що  суд не наділений повноваженнями та не може підміняти контролюючий орган, зокрема, щодо визначення періодів порушення та в цілому процедури нарахування штрафної санкції за донарахування платником самостійно або таким контролюючим органом єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно правової позиції, викладеної Європейським судом з прав людини у рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Перший протокол, Конвенція), зокрема, щодо необхідності додержання принципу "належного урядування" при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном.  У разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.
Окрім того, колегією суддів враховано обставини справи щодо виявлених судом розбіжностей між даними відображеними в акті перевірки стосовно виявлених порушень при поданні позивачем звіту за червень 2016року та фактичними даними, відображеними позивачем у такому звіті, копію якого долучено до матеріалів справи, про що зазначено судом у розділі ІІ даної постанови.
Виявлення таких розбіжностей  в сукупності з приведеними вище обставинами з приводу наданого відповідачем розрахунку штрафної санкції в свою чергу впливають на кінцеву суму самостійно донарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та розрахунок штрафних санкцій, а відтак на правомірність прийнятого Головним управлінням ДФС у Рівненській області рішення від 13.06.2019 №0000471305 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в основі якого невірний розрахунок відповідача штрафних санкцій. 
Щодо доводів апеляційної скарги про невиконання судом першої інстанції вимог ст. 9 КАС України щодо витребування розрахунку штрафних санкцій з власної ініціативи, то колегія суддів зазначає, що при відкритті провадження у справі судом першої інстанції було запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та відповідні докази на підтвердження його правової позиції.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
В супереч обумовленим положенням законодавства, відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку та не довів  в установленому порядку правомірності прийнятого ним  рішення, яке є предметом оскарження у даній справі.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції відхиляє приведені відповідачем доводи апеляційної скарги. 
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів,  а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду  першої інстанції без змін. 
Керуючись ст. 308, 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у справі № 460/2872/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 25.06.2020.