ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 р.	Справа № 520/10654/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.
                                                представника позивача Семенових О.С.,
                                                                        представника відповідача Саєнко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Бабаєв А.І., м. Харків) від 22.01.2020 року (повний текст рішення складено 30.01.2020) по справі № 520/10654/19 за позовом     ОСОБА_1  до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просила суд скасувати податкове повідомлення-рішення     № 0005791305 від 08.07.2019 року (форма “Р”) виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем Акциз податок на транспортні засоби 139593,81 та про застосування штрафу 34898,45 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України; скасувати податкове повідомлення-рішення № 0005781305 від 08.07.2019 року (форма “Р”) виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами 12249,38 та про застосування штрафу 3062,35 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України; скасувати податкове повідомлення-рішення № 0005801305 від 08.07.2019 року (форма “Р”) виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів 54867,41 та про застосування штрафу 13716,85 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України.
Рішенням  Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала, що пославшись в акті перевірки на підстави проведення документальної позапланової виїзної перевірки, передбачені нормами пт.7 ч.1 ст.336, ст.345, пт. 1, ч.2 ст. 351 МКУ та пп. 20.1.4. п. 20.1. ст.20 ПК України, податковий орган, провів документальну позапланову невиїзну перевірку. Однак відповідно до п. 3 ст. 351 МКУ документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу. У випадку проведення перевірки ОСОБА_2 0 ОСОБА_3 наказ було видано Головним управлінням ДФС у Харківській області - який не є митним органом. Стверджує, що приписи МК України виключають можливість проводити документальну позапланову невиїзну перевірку без надіслання громадянину рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, що мало місце в межах спірних правовідносин. Зазначає, що акт перевірки отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки є неналежним доказом виходячи із положень процесуального принципу допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 74 КАС України, за якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Також в апеляційній скарзі вказує на те, що розрахунок митної вартості автомобіля був здійснений у порушення принципів Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від          24.11.2003 № 142/5/2092, та формул, зазначених в п. 7.35 Методики, що унеможливлює обґрунтоване визначення розміру зобов`язання по сплаті ввізного мита, по сплаті податку на додану вартість, по сплаті акцизного податку. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що висновок № 4456 судової автотоварознавчої експертизи Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз від 08.10.2018 не може вважатися допустимим доказом на підтвердження визначення ринкової вартості вказаного ТЗ, і як наслідок розрахунок митних платежів - 206710,60 грн (базою яких є вартість ТЗ).
У судовому засідання суду апеляційної інстанції представник позивача наполягала на задоволення апеляційної скарги та скасуванні рішення суду першої інстанції з ухвалення нового судового рішення на користь позивачки. 
Представник відповідача у судовому засідання суду апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно митної декларації від 10.04.2018 громадянкою України ОСОБА_1 на митну територію України ввезено товар - транспортний засіб марки „OPEL ZAFIRA”, ідентифікаційний номер ( НОМЕР_1 , у митному режимі транзиту. У вказаній митній декларації міститься власноручно надписаний  текст щодо зобов`язання вивезти транспортний засіб в строк, встановлений законодавством України (а.с 56).
Уповноваженими особами Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_2 О. ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні транспортного засобу марки „OPEL ZAFIRA”, ідентифікаційний номер ( НОМЕР_1 , через митний кордон України за митною декларацією від 10.04.2018.
За результатами перевірки контролюючим органом складено акт перевірки № №2028/20-40-13-05-08/2404607847 від 12.06.2019.
Згідно висновків вказаного акту перевірки, встановлено порушення:
-   ст. 278, п. 1 ч. 1 ст. 279, п.1, п.3 ч.3 ст. 293, ч.1 ст.295 Митного кодексу України, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 12249,38 грн.;
-  п. 215.3 ст. 215 розділу VI Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було занижено зобов`язання по сплаті акцизного податку на загальну суму 139593,81 грн.;
-   п.187.8 ст. 187, п. 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 54867,41 грн.
Зі змісту описової частини акту документальної позапланової невиїзної перевірки вбачається, що підставою для таких висновків контролюючого органу слугувало встановлення порушень, а саме:
- порушення строків, визначених статтею 95 МК України, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлено  строк транзитних перевезень   для автомобільного транспорту - 10 діб;
- використання транспортного засобу  марки „OPEL ZAFIRA”, ідентифікаційний номер ( НОМЕР_2 ) НОМЕР_3   стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
На підставі висновків вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення:
- № 0005791305 від 08.07.2019 року (форма “Р”) про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем Акциз податок на транспортні засоби 139593,81 та про застосування штрафу 34898,45 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України;
- № 0005781305 від 08.07.2019 року (форма “Р”) про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на товари що ввозяться (пересилаються) громадянами 12249,38 та про застосування штрафу 3062,35 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України.
- податкове повідомлення-рішення № 0005801305 від 08.07.2019 року (форма “Р”) про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів 54867,41 та про застосування штрафу 13716,85 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України.
Відповідно до висновку №4456 судової авто-товарознавчої експертизи Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз від 08.10.2018 вартість транспортного засобу „OPEL ZAFIRA”, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер транспортного засобу ( НОМЕР_1 , станом на 10.04.2018 становить 3847,00 євро та саме вказана сума слугувала підставою для визначення митних платежів.
Не погодившись з такими рішеннями податкового органу, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виснував, що  використанням товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, підтверджується фактом перебування транспортного засобу у користуванні ОСОБА_1 на митній території України без виконання зазначених вище та встановлених законодавством обов`язків щодо завершення митного режиму транзит.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірні правовідносини урегульовані Конституцією України, Митним кодексом України (надалі - МК України), Податковим кодексом України(надалі - ПК України).
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, згідно зі статтею 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Статтею 95 МК України встановлено строк транзитного перевезення, який для автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Відповідно до статті 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, не повинні використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту, та мають бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, встановленого статтею 95 зазначеного Кодексу.
Згідно зі статтею 284 МК України за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V "Митні режими" цього Кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом до товарів, поміщених у митний режим транзиту.
Пунктом 2 частини першої статті 292 МК України визначено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано.
Системний аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що нормами Митного кодексу України встановлено особливі вимоги щодо використання митного режиму транзиту, які полягають у виконанні обов`язків щодо строку транзитного перевезення для автомобільного транспорту та заборони використання транспортних засобів з будь-якою іншою метою, окрім транзиту. Лише при виконанні таких умов застосовується умовно повне звільнення від оподаткування ввізним митом.
З огляду на матеріали справи, відповідно митної декларації від 10.04.2018  громадянкою України ОСОБА_1 на митну територію України ввезено товар - транспортний засіб марки „OPEL ZAFIRA”, ідентифікаційний номер ( НОМЕР_1 , щодо якого надано пільги зі сплати митних платежів, у митному режимі транзиту.  
Позивачкою у строк до 20.04.2018 з митної території України транспортний засіб не вивозився та у інший митний режимне переміщувався, тобто митним органом, з яким погодився суд першої інстанції,  правильно встановлено використання транспортного засобу в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
Згідно матеріалів справи позивачем не було сплачено митні платежі при ввезенні транспортного засобу, оскільки обрано митний режим "транзит", тобто правовий режим, який, відповідно до положень цього   Кодексу,   не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком  суду першої інстанції, що пільги у вигляді умовного повного звільнення від оподаткування автотранспортного засобу марки „OPEL ZAFIRA”, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер ( НОМЕР_1 , який переміщується у митному режимі транзиту, надані ОСОБА_1 виключно у разі дотримання нею вимог та обмежень, встановлених главою 17 МК України, та виключно з метою переміщення цього транспортного засобу між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів, без будь-якого його використання, в термін визначений статтею 95 МК України.
Заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що митним органом не доведено використання транспортного засобу в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, зокрема в особистих цілях, водночас сам факт поміщення транспортного засобу в митний режим "транзит" свідчить  про те, що існує заборона використання транспортного засобу з будь-якою іншою метою, окрім транзиту в межах десятиденного строку. Отже, пропуск десятиденного строку на  переміщення  транспортного засобу між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів також вважається використанням транспортного засобу в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
Позивачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції доказів подання відповідної заяви або інформації до уповноважених органів про поміщення вищезазначеного автомобіля, в інший митний режим, аварію або дію обставин непереборної сили стосовно вказаного транспортного засобу.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач порушив вимоги щодо режиму ввезення транспортного засобу, який передбачав звільнення від сплати митних платежів, внаслідок чого контролюючим органом правомірно прийняті податкові повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобов`язання за платежами: акцизного податку,  податку на додану вартість, ввізного мита та накладено штрафні санкції.
Щодо доводів в апеляційній скарзі про порушення відповідачем процедури проведення перевірки колегія суддів зазначає таке.
Частиною 3 статті 345 МК України встановлено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236,( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)  ДФС є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску. Пунктом 3 зазначеного Положення визначено основні завдання ДФС, до яких, зокрема, віднесено реалізацію державної податкової політики та політики у сфері державної митної справи.
Отже, на час проведення перевірки та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень безпосереднє здійснення державної митної справи було  покладено на органи доходів і зборів в особі Державної фіскальної служби та її територіальних управлінь, що спростовує посилання заявника в апеляційній скарзі на прийняття наказу не уповноваженим на це органом.   
Також, частиною 2 статті 351 МК України визначено, що підставою для проведення невиїзної документальної перевірки є, зокрема, виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.
Відповідно до пп.83.1.1., 83.1.2, 83.1.6. п. 83.1., ст. 83 Податкового кодексу України (далі по тексту – ПК України) матеріали, що є підставами для висновків під час проведення перевірок є документи, визначені Кодексом, податкова інформація та інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням який покладено на контролюючі органи.
З огляду на матеріали справи, головним управлінням ДФС у Харківській області (орган доходів і зборів в розумінні ст. 345 МК України) від Донецької митниці ДФС отримано лист №8764/7/05-70-20-02 від 23.11.2018, згідно якого постановою Донецької митниці ДФС від 13.11.2018 у справі про порушення митних правил № 0186/70000/18 визнано винною в порушенні митних правил, передбачених ст. 485 МК України, гр. України ОСОБА_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом використання транспортного засобу, стосовно якого надані пільги щодо сплати митних платежів на загальну суму 206710,60 грн., в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги. 
Колегія суддів уважає, що така податкова інформація, яка надійшла від  Донецької митниці ДФС  в розумінні норм до пп.83.1.1., 83.1.2, 83.1.6. п. 83.1., ст. 83  та 351 Податкового кодексу України, є належною та достатньою підставою для проведення невиїзної документальної перевірки. 
Колегія суддів відхиляє посилання заявника в апеляційній скарзі щодо зазначення в   акті перевірки на підстави проведення документальної позапланової виїзної перевірки, передбачені нормами пт.7 ч.1 ст.336, ст.345, пт. 1, ч.2 ст. 351 МКУ та пп. 20.1.4. п. 20.1. ст.20 ПК України, адже з наявного в матеріалах справи акта перевірки  вбачається, що  головним управлінням ДФС у Харківській області, як суб`єктом владних повноважень, який уповноважений  на проведення таких перевірок відповідно до ст. 345 МК України, на підставі наказу від 08.04.2019 проведено саме документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні транспортного засобу марки „OPEL ZAFIRA”, ідентифікаційний номер ( НОМЕР_1 через митний кордон за митною декларацією від 10.04.2018 та належним чином повідомлено позивача про запланований захід контролю. 
За таких обставин та з урахуванням зумовленого ними нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів не вбачає в діях органу доходів і зборів порушень процедури проведення перевірки, що може вплинути на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.
Також в апеляційній скарзі заявник вказує на те, що розрахунок митної вартості автомобіля був здійснений у порушення принципів Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від           24.11.2003 № 142/5/2092, та формул, зазначених в п. 7.35 Методики, що унеможливлює обґрунтоване визначення розміру зобов`язання по сплаті ввізного мита, по сплаті податку на додану вартість, по сплаті акцизного податку.
З цього приводу колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч.2 ст. 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 295 МК України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.
Відповідно до п. 190.1 ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395(далі - Методика) вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ (п. 7.35).
У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс- листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. Використання ресурсів мережі Інтернет допускається з дотриманням вимог підпункту 7.53.5 пункту 7.53 цієї Методики.
Отже, для визначення вартості транспортних засобів   допускається використання   Інтернет ресурсів, в окремих випадках передбачених цією Методикою.
Так, відповідно до висновку №4456 судової авто-товарознавчої експертизи Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз від 08.10.2018 вартість транспортного засобу „OPEL ZAFIRA”, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер транспортного засобу ( НОМЕР_1 , станом на 10.04.2018 становить 3847,00 євро (а.с 57-65).
Згідно вказаного висновку вбачається, що оцінку дорожнього транспортного засобу проведено з використання порівняльного методичного підходу, що дозволяє отримати достовірні значення про вартість КТЗ, засновані на методах математичної статистики і наведені в передбачених Методикою довідниках, зокрема "mobil de" та "Бюлетень автотоварознавця".
Отже, колегія суддів уважає, що в межах розгляду цієї справи висновок №4456 судової авто-товарознавчої експертизи Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз від 08.10.2018 є достатнім та належним доказом визначення ринкової вартості транспортного засобу, що у поєднанні з відсутністю   інших факторів, що впливають на відсоток зниження вартості КТЗ (зокрема не надання їх стороною, яка заперечує проти висновків такої експертизи),  свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині.
До того ж колегія суддів звертає увагу на те, що ані під час проведення перевірки, ані під час розгляду справи в суді, позивачем, незважаючи на незгоду з визначенням суми ринкової вартості транспортного засобу,  не порушувалося  питання проведення  повторної експертизи для спростування висновків попереднього автотоварознавчого дослідження.
Враховуючи  викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком  суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення обґрунтовані та не підлягають скасуванню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 по справі                         № 520/10654/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  26.06.2020.