ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1301/19                                                                                 Головуючий у 1 інстанції: Соломко І.І.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Василенка Я.М.
                                                                 Шурка О.І.
За участю секретаря                                Борейка Д.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області, третя особа - Волинська митниця ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області, третя особа - Волинська митниця ДФС, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 24.04.2019 року №00005051305 та №00005061305.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 24.04.2019 №00005051305 та №00005061305.  Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість грн.) 80 коп., сплачений відповідно до квитанції від 08.05.2019 № ПН215600426655.
05 лютого 2020 року заявник - ОСОБА_1 подав до  суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу на суму 35  000 грн.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1   від 05.02.2020 вх. № 3039/20 повернуто заявнику без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції  і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. 
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області, третя особа - Волинська митниця ДФС  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення.
13 грудня 2019 року ОСОБА_1 подано до Чернігівського окружного адміністративного суду заяву про стягнення судових витрат.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 24.04.2019 №00005051305 та №00005061305.  Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536,80 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять шість грн) 80 коп., сплачений відповідно до квитанції від 08.05.2019 № ПН215600426655.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року  заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат залишено без розгляду. 
Так, 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав до  суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення.
У вищевказаній заяві ОСОБА_1 просив поновити строк для подання до суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу на суму 35  000 грн.
В обґрунтування підстав для поновлення строку для подання до суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу заявник зазначив, що йому було невідомо про дату ухвалення рішення Чернігівського окружного адміністративного суду, а про вказане судове рішення стало відомо 30 січня 2020 року після отримання копії ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року.  
Повертаючи заяву про ухвалення додаткового рішення заявнику без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду, при цьому, підстави пропуску цього строку, вказані заявником у своїй заяві судом не визнано поважними.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За приписами частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Колегія суддів зазначає, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року прийнято судом в порядку спрощеного  позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно ч. 5  ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Положеннями п. 3 ч. 6 ст. 251 КАС України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення   у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Матеріали справи свідчать, що, відповідно до ордеру від 06 травня 2019 року серії РН-693 № №39, представництво інтересів ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції здійснювала адвокат Луцик Катерина Василівна (а.с. 54).
Копія рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року була надіслана на адресу представника ОСОБА_1 - Луцик К.В. супровідним листом від 15 січня 2020 року №620/1301/19/1180/20 (а.с. 203).
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вищевказана копія судового рішення отримана представником позивача 20 січня 2020 року (а.с. 213), що не заперечувалося апелянтом в суді апеляційної інстанції.
Частиною 7 статті 251 КАС України визначено, що якщо копію судового рішення вручено представникові вважається, що   його вручено й особі, яку він представляє.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що саме з дати отримання представником позивача рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року повинен відраховуватися, передбачений частиною 7 статті 139 КАС України, п`ятиденний строк для подання до суду доказів на підтвердження витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи.
Доводи апелянта про те, що позивач та його представник є окремими процесуальними учасниками справи, а тому, право на подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу належить безпосередньо позивачу, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 55 КАС України передбачено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.
За приписами ч. 1 ст. 57 КАС України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини 1 статті 60 КАС України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки (пункт 6 рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99).
Отже, особи, які представляють особу та виконують процесуальні дії на підставі наданих їм повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не в порядку самопредставництва.
Даний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі №160/6323/19.
Щодо посилання апелянта на положення статті 252 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У відповідності до частини 2 статті 252 КАС України, заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Із вищезазначених норм вбачається, що підставою для винесення додаткового судового рішення, в порядку статті 252 КАС України, є невирішення судом питання про судові витрати.
Разом з тим, як вбачається з рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року, судом було вирішено питання про судові витрати, зокрема, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536,80 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинно здійснюватися, саме, згідно норм статті 139 КАС України.
Доводи апелянта про те, що докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу не могли бути подані раніше, так як акти виконаних робіт та розрахунок наданих послуг були підписані після вручення ОСОБА_1 копії рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.01.2020 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, вказані обставини не звільняють позивача від обов`язку подати такі докази в строк, передбачений ч. 7 ст. 139 КАС України.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин.
Відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 139 КАС України, за відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Оскільки, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року було вручено представнику позивача 20 січня 2020 року, а із заявою про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 звернувся до суду 05 лютого 2020 року, тобто, з пропуском п`ятиденного строку, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно повернуто заяву заявнику без розгляду.
Решта доводів та заперечень апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому, підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 150, 242,  250, 308,  312,  315,  316,  321,  322,  325,  328, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені  статтями 328-329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                                               Вівдиченко Т.Р.
          
 Судді                                                                                                  Василенко Я.М.
                                                                                                  
                                                                                                                Шурко О.І.

                                                            Повний текст постанови виготовлено 03.08.2020 р.