Постанова
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 753/15214/16-ц
провадження № 61-30902св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:   
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С.О., Стрільчука В.А., 
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», Моторне (транспортне) страхове бюро України,
розглянув упорядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року в складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (далі -  ПАТ «СК «Україна»), Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі -                   МТСБ України), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), у розмірі 56 905,31 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 січня 2016 року на вулиці Столичне шосе, 4 у місті Києві з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбулася ДТП, внаслідок якої її транспортний засіб марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2016 року у справі № 752/2670/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України (далі - КУпАП), і накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу.
Вартість відновлювального ремонту склала 56 905,31 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 6 905,31 грн. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника наземного транспортного засобу застрахована у ПАТ «СК «Україна» (ліміт відповідальності - 50 000,00 грн), до якого ОСОБА_1 23 березня 2016 року звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити їй суму, непокриту лімітом відповідальності, тобто 6 905,31 грн.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2017 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 56 905, 31 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що 23 березня 2016 року позивач звернулася із рекомендованим листом про виплату страхового відшкодування. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення та інформації розміщеної на офіційному сайті УДППЗ «Укрпошта», уповноважений представник ПАТ «СК «Україна» отримав документи  від позивача 25 березня  2016 року, проте, не вчинив жодних дій, спрямованих на здійснення виплати страхового  відшкодування. Станом на даний час, ПАТ «СК «Україна» припинило своє членство в МТСБУ та було позбавлено ліцензій на всі види страхування. Дана ситуація зі страховою компанією змусила позивача звернутися з позовними вимогами про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі до винної в ДТП особи.
Апеляційний суд вказав, що особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він правильно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. 
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача обов`язку з відшкодування шкоди та не забезпечив реалізацію абсолютного права позивача ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної внаслідок ДТП майнової шкоди.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу через представника ОСОБА_3 , у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2020 року справу передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року справу повернуто колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року заяву колегії суддів: Крата В. І., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. про самовідвід від участі в розгляді цієї справи задоволено, справу передано на автоматизований розподіл.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 1194 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до спірних правовідносин. 
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоду). Водночас така ДТП є підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. 
Позивач посилалася на те, що 23 березня 2016 року її довіритель зверталася до  ПрАТ «СК «Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування, яке фактично не було виплачене, а тому підстав для стягнення з винної особи цих коштів як майнової шкоди немає.
Позиції інших учасників 
У червні 2017 року від ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому вона просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Відзив мотивований безпідставністю та необґрунтованістю доводів касаційної скарги.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частиною першою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги. 
Фактичні обставини, встановлені судом 
28 січня 2016 року в місті Києві на вулиці Столичне шосе, 4, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території, не врахував безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2016 року у справі № 752/2670/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу.
Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ОСОБА_1 склала 56 905,31 грн.
На момент ДТП відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у                       ПАТ «СК «Україна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АІ/5596578. Ліміт відповідальності по майновій шкоді становив 50 000,00 грн з нульовою франшизою.
23 березня 2016 року позивач зверталася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, яка отримана представником                                     ПАТ «СК «Україна» 25 березня 2016 року.
Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг), від 30 квітня 2015 року № 905 ПрАТ «СК «Україна» анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності у формі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 04 червня 2015 року № 1263 прийнято рішення про анулювання дії всіх ліцензій ПрАТ «СК «Україна».
01 липня 2015 року ПрАТ «СК «Україна» позбавлено членства у МТСБУ через заборгованість щодо внесків до фондів МТСБУ.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Доводи касаційної скарги є обґрунтованими.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК Україниджерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1194 ЦК Українипередбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961 IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).
Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження                       № 61-20780св18).
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. 
Верховний Суд не може погодитися з таким висновком апеляційного суду, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до пунктів 2, 3 статті 20 Закону № 1961 IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та (або) майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Згідно з пунктом 1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та (або) ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Звернувшись із заявою про отримання страхового відшкодування до                                  ПрАТ «СК «Україна», позивач здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з можливих способів захисту свого порушеного права.
Випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (МТСБУ), визначені в статті 32 Закону № 1961 IV.
У цій справі судами попередніх інстанцій не встановлено випадків, за існування яких у ПрАТ «СК «Україна» (МТСБУ) не виникає обов`язку із виплати страхового відшкодування позивачу.
За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Як вбачається з встановлених обставин справи, цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована у ПрАТ «СК «Україна», яка на момент ДТП позбавлена права на здійснення страхової діяльності, а також втратила членство в МТСБУ. 
Статтею 52 Закону № 1961 IVврегульовано питання припинення членства в МТСБУ, зокрема, повне членство страховика в МТСБУ припиняється у разі позбавлення страховика - повного члена МТСБУ такого статусу, втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ або виключення такого страховика із членів МТСБУ. Страховик, членство якого у МТСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Зазначені обставини свідчать про те, що апеляційний суд помилкового скасував рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону
Викладене дає підстави для висновку про те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 413 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити.
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року скасувати.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий 	В. О. Кузнєцов  	
Судді:	В. С. Жданова   В. М. Ігнатенко   С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук