КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

єдиний унікальний номер справи №755/9851/2020
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/10985/2020
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
15 вересня 2020 року Київський апеляційний суд  в складі колегії суддів:
 
судді - доповідача:                                                     Білич І.М.
суддів:                                                                       Музичко С.Г., Коцюрби О.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката  Валька Ігоря Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І.
у цивільній справі №755/9851/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Десята Київська  державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
в с т а н о в и л а:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 в особі свого  представника  - адвоката Валько І.В.  звернулася до Дніпровського районного суду  м. Києва з позовом про встановлення  факту, що має юридичне значення.
Посилаючись на те, що  з 1992 року вона зі своїм колегою по роботі ОСОБА_3 почали разом проживати в її квартирі і їх спільне проживання тривало безперервно з 1992 року  і до 01.04.2020 року. Вони вели спільне господарство і побут; спільне харчування, мали спільний бюджет, мали  взаємні права та обов`язки і фактично виконували їх (лікування, допомога один одному) купували майно для спільного користування, спільно відпочивали. Тобто прожили 28 років однією сім'єю як чоловік та жінка. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю дасть їй можливість отримати у нотаріуса свідоцтво на половину майна, яке вони нажили за час проживання з померлим.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року  позовну заяву ОСОБА_1 було  повернуто позивачу.
 
Не погодившись з ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, які призвели до порушення конституційного права позивача на доступ до суду. Зазначаючи, що подана позовна заява не містила недоліків, які б  перешкоджали  суду  у вирішенні питання про відкриття провадження, а отже судом не було встановлено наявність  інших правових підстав, для повернення позову, визначених  ст. 185 ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
 
Відповідно  до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6 ( повернення заяви позивачеві ( заявникові) 9,10,14,19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7  ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана  апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Суд першої інстанції  повертаючи позовну заяву позивачу виходив з того, що  звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю позивача ОСОБА_1 та  спадкодавця ОСОБА_3 без шлюбу у період з 01.01.2004 року по  01.01.2020 року, позивачем зауважено, що даний факт їй необхідно для отримання у нотаріуса свідоцтва на половину майна, а саме вкладу у АТ «ПриватБанк», який відповідно входить до спадкової маси. Вказуючи, що позивачем не здійснено всіх заходів обов`язкового досудового урегулювання  спору шляхом звернення до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва на спірне рухоме майно  після смерті ОСОБА_3 за наслідками чого нотаріусом підлягають до вчинення нотаріальні дії, задля встановлення наявності підстав для видачі свідоцтва  про право на спадщину або відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину із зазначенням підстав такої відмови. Суд вважав, що за відсутності  в матеріалах позовної заяви доказів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину на ім`я позивача з підстав відсутності заявленого позивачем факту спільного проживання із спадкодавцем - відсутні правові підстави для розгляду такого питання у судовому порядку, що відповідає роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»
 
Проте погодитися з такими висновками суду не можна,виходячи з наступного.
 
Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року  позовна заява ОСОБА_1 була залишена  без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
 
Залишаючи позовну заяву без руху та надаючи строк для усунення недоліків суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог  ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач не надала до позовної заяви всі наявні  в неї докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтується позовні вимоги. Тобто перелік майна набутого з ОСОБА_3 у період спільного проживання, із наданням доказів набуття цього майна, на яке згідно змісту позовної заяви претендує як на частку у спільному майні подружжя. Тобто на підтвердження наявності підстав для встановлення  заявленого факту позивачем має бути  зазначено та підтверджено  належними та допустимими доказами по справі наявність  спільно нажитого з померлим майна ( рухомого та/або нерухомого), частку якого позивач має намір успадкувати у досудовому порядку, шляхом звернення  з відповідною заявою до нотаріальної контори.
 
На виконання вимог ухвали позивачем у встановлений судом строк було подано клопотання про долучення доказів.
Однак, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року  позовну заяву ОСОБА_1 було  повернуто позивачу з підстав визначених п. 7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України - заява повертається у випадку, коли  до заяви не  додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно з законом. 
 Тобто  з підстав, які судом першої інстанції не  зазначалися як недоліки, що підлягали усуненню  в строк визначений  судом для їх  усунення за правилами ч. 3 ст. 185 ЦПК України. 
 При надходженні заяви  представника позивача до суду на  виконання ухвали щодо усунення недоліків, суд першої інстанції  у відповідності до положень ч. 3 ст. 185 ЦПК України повинен був перевірити виконання позивачем вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України та  вважати позовну заяву поданою  в день її первісного подання до суду. Або якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, то вважати заяву не поданою та повернути  позивачу
 Відтак, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання позовної заяви не поданою та повернення її позивачу з підстав визначених п. 3 ст. 185 ЦПК України.
 
З урахуванням вищевикладеного, ухвала суду про повернення, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає  скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції  для продовження розгляду.
 
Керуючись ст.ст. 368, 374,379, 381-384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу адвоката  Валька Ігоря Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

            Суддя-доповідач:
 
            Судді: