Номер провадження: 33/813/507/20
Номер справи місцевого суду: 523/997/20 
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г. 
Доповідач Джулай О. Б.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя Джулай О.Б.
за участю:
секретаря судового засідання Подуст Т.П.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисника Мельниченка Р.В.
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Мельниченка Р.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси, від 05.03.2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-
встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави України у розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнутий судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
Відповідно до оскарженої постанови судом першої інстанції було встановлено, що   ОСОБА_1 , 06.01.2020 року о 23 год. 10 хв. в м. Одеса, по пр. Добровольського, 123А, керував транспортним засобом - автомобілем марки "Mercedes-Benz S 500", номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів, на вимогу інспектора патрульної поліції від проходження в установленому порядку огляду для визначення стану сп`яніння, в присутності свідків відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р., № 1306.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною постановою суду адвокат Мельниченко Р.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що апелянт не згоден із зазначеною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права, виходячи з нижченаведеного:
- суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 ;
- в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки останній не керував транспортним засобом;
- судом безпідставно покладено в основу обвинувачення пояснення свідків, які не були допитані в судовому засідання;
- відеозапис, який наявний в матеріалах справи, не має доказового значення, оскільки не містить відомостей щодо вчинення правопорушення.
На підставі викладеного адвокат просить постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси, від 05.03.2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Крім того, ОСОБА_1 подав низку клопотань, зокрема:
- клопотання про повернення матеріалів адміністративної справи для належного оформлення;
- клопотання про виклик та допит свідків у судовому засіданні;
- клопотання про витребування доказів;
- клопотання про закриття провадження у справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.
У судовому засіданні 22.05.2020 року клопотання про повернення матеріалів адміністративної справи для належного оформлення було відкликано, а клопотання про виклик та допит свідків у судовому засіданні та витребування доказів було задоволено.

Позиції учасників судового розгляду. 
В судовому засіданні захисник Мельниченко Р.В. та Балагура О.С. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ч. 1,2,3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Разом з тим, відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Дана справа розглянута у відсутність ОСОБА_1 , який 04.03.2020 року звернувся до суду з клопотанням про відкладання розгляду справи, призначеного на 05.03.2020. у зв`язку з сімейними обставинами, що підтверджується відповідною заявою (а.с.18).
Однак, не дивлячись на вказану заяву, суд розгляд справи не відклав, та розглянув провадження за відсутності правопорушника.
Таким чином, судом при розгляді справи було порушено вимоги ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення була розглянута під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зважаючи на надходження від нього клопотання про відкладення розгляду справи.
З урахуванням вказаного слід визнати, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені ст.268 КУпАП права, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою, тощо.
За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, приймається у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Проте суд першої інстанції, ухваливши рішення про відмову у задоволені клопотання про виклик та допит свідків у судовому засіданні та витребування доказів, порушив загальні засади судового провадження - змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі 
Як вбачається з матеріалів справи, суд у достатній мірі не створив умови для реалізації особою, яка притягається до адміністративної відповідальності її процесуальних прав для на встановлення фактичних обставин справи.
Крім того, ОСОБА_1 просив провадження по адміністративній справі закрити, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до п.7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, події мали місце 06.01.2020 року, тобто на час розгляду справи (05.03.2020) трьохмісячний термін притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не сплив, тому провадження за адміністративної справи з цієї підстави не підлягає закриттю.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОБ № 169616 від 06.01.2020 року, ОСОБА_1 , 06.01.2020 року о 23 год. 10 хв. в м. Одеса, по пр. Добровольського, 123А, керував транспортним засобом - автомобілем марки "Mercedes-Benz S 500", номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів, на вимогу інспектора патрульної поліції від проходження в установленому порядку огляду для визначення стану сп`яніння, в присутності свідків відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р., № 1306.(а.с.2)
Адміністративним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 130 КпАП України визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно, суб`єктом цього адміністративного правопорушення є особа, яка керувала транспортним засобом.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані сп`яніння, в передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само в ухиленні осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Тобто факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою частиною складу зазначеного правопорушення, більш того, в даному випадку взагалі має преюдиціальне значення, так як в подальшому, при доведенні стану сп`яніння, така особа буде притягнута до відповідальності саме за керування транспортним засобом у такому стані.
Діюче законодавство не містить чіткого визначення поняття керування транспортним засобом. Виходячи з загально визначеного розуміння правової природи цього поняття та його тлумачення в юридичній літературі, під керуванням транспортним засобом слід розуміти вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.
Відповідно до правових позицій, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що 06.01.2020 року приблизно о 12 годині він припаркував власний транспортний засіб - автомобіль марки "Mercedes-Benz S 500" на автостоянці біля універсаму «Таврія В», який розташований по проспекту Добровольського, 123А, у м. Одеса та пішов додому. Перебуваючи вдома він з`ясував, що залишив у автомобілі свідоцтво про право керування транспортним засобом та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тому він повернувся до автомобіля, щоб забрати власні документи. Після того, до нього підійшли співробітники патрульної поліції, попросили надати документи для встановлення особи, та почали висувати припущення щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Йому дійсно пропонували на місці пройти огляд, але він відмовився, оскільки не керував автомобілем, транспортний засіб був припаркований на стоянці біля універсаму «Таврія В», а він лише вийшов до автомобіля за речами.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 відмовився проходити проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчать письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони давали на місці події та які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.(а.с.4-5)
Однак, варто звернути увагу на те, що з письмових пояснень свідків вбачається, що ОСОБА_1 лише відмовився від проходження огляду на стань сп`яніння. Тобто з зазначених письмових пояснень випливає, що вони взагалі не бачила чи рухався ОСОБА_1 на автомобілі чи ні. 
Крім того, зазначені пояснення заздалегідь надруковані працівниками поліції, в яких свідок позбавлений можливості викласти побачені ним обставини та події, а вимушений заповнити бланк пояснень та поставити свій підпис. Розглядаючи дану адміністративну справу суддя суду першої інстанції не надав належної оцінки даним обставинам, не допитав безпосередньо свідків і не переконався в достовірності їх письмових пояснень, які, в зв`язку з викладеним, викликають об`єктивні сумніви та не підтверджують вину ОСОБА_1 ..
Суд зауважує, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтованим, тобто зробленим на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо безпідставного покладено в основу обвинувачення письмових пояснень свідків, які не були допитані в судовому засідання є обгрунтованим.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що наявні у справі письмові пояснення свідків не можуть бути прийняті як доказ, викладених у протоколі обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення.
З дослідженого у судовому засіданні відеозапису не вбачається технічних дій ОСОБА_1 , пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки. Крім того, з відеоматеріалів не вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, та чи знаходився ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу. Натомість зафіксовані інші події, що не відносяться до цього провадження.
Таким чином, в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Крім того, на запит суду Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надана відповідь, що надати відеозапис немає можливості, оскільки останній був знищений за неможливістю зберігання більш ніж 90 діб.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 , не тільки не виконував обов`язки водія, а взагалі не був учасником дорожнього руху, так як його автомобіль знаходився у статичному стані і не рухався.
Відповідно факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не має юридичного значення.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 надані докази, які свідчать про безпідставність притягнення його оскарженою постановою до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
Враховуючи вище наведене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена допустимими, належними та достовірними доказами. Оскільки вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова суду – скасуванню, а провадження у справі – закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 7, 8, 247, 268, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-
постановив:
Відмовити у задоволені клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційну скаргу адвоката Мельниченка Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , – задовольнити.
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси, від 05.03.2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 , - скасувати.
Постановити нову постанову, якою закрити провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                О.Б. Джулай