УХВАЛА

10 липня 2020 року 
м. Київ

Справа №  904/592/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Малашенкової Т.М.,
розглянувши матеріали товариства з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ",
на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2020 та
постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020
за позовом Національного банку України
до приватного акціонерного товариства "Жовтоводський м`ясопродкомбінат"
про звернення стягнення на предмет іпотеки у сумі 8  054  300,00  грн. за іпотечним договором від 21.07.2010,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива",

ВСТАНОВИВ:

29.06.2020 (згідно з відмітками на конверті) товариство з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ" (далі - ТОВ  "УТ  "УЛФ", скаржник) звернулося через Центральний апеляційний господарський суд до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 зі справи №  904/592/18; направити вказану справу до господарського суду Дніпропетровської області для прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ТОВ "УТ "УЛФ" та продовження розгляду вказаної заяви разом з первісним позовом.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ "УТ "УЛФ", Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Ухвалою господарського суду господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2020, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 зі справи №  904/592/18, повернуто без розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ТОВ "УТ "УЛФ" про визнання абзацу другого пункту 5 іпотечного договору: "В забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності рухоме майно, яке перелічене в додатку №  1, який є невід`ємною частиною цього договору, загальною вартістю 12  602  360,33  грн. (дванадцять мільйонів шістсот дві тисячі триста шістдесят грн. 33  коп.), інші оборотні та необоротні активи, незавершене будівництво, довгострокові фінансові інвестиції і нематеріальні активи" недійсним відповідно до змісту статті 49 та частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого суду та постановою апеляційного господарського суду, ТОВ "УТ "УЛФ" оскаржило її до Верховного Суду з мотивів прийняття судових рішень з порушенням норм процесуального права, що призвело до ухвалення помилкових судових актів, які ґрунтуються на висновках, зроблених після неповного та необ`єктивного з`ясування всіх дійсних обставин, що мають значення для справи, а тому спірні судові акти, на думку скаржника, підлягають скасуванню.

Касаційний господарський суд вважає такі доводи скаржника помилковими, зважаючи на наступне.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, в провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №  904/592/18 за позовом Національного банку України (далі - НБУ, позивач) до приватного акціонерного товариства "Жовтоводський м`ясопродкомбінат" (далі - ПрАТ  "Жовтоводський м`ясопродкомбінат", відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21.07.2010 №  1930, укладеним між сторонами, шляхом встановлення способу реалізації предмета іпотеки через продаж на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною 8  054  300  грн.

27.01.2020 ПрАТ "Жовтоводський м`ясопродкомбінат" звернулося із зустрічним позовом до НБУ про визнання припиненим договору іпотеки від 21.07.2014, укладеного між НБУ та ПрАТ  "Жовтоводський м`ясопродкомбінат", зареєстрованого в реєстрі за №  1930.

29.01.2020 ТОВ "УТ "УЛФ" звернулося з позовом в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), про визнати абзацу другого пункту 5 іпотечного договору: "В забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності рухоме майно, яке перелічене в додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору, загальною вартістю 12  602  360,33  грн. (дванадцять мільйонів шістсот дві тисячі триста шістдесят грн. 33  коп.), інші оборотні та необоротні активи, незавершене будівництво, довгострокові фінансові інвестиції і нематеріальні активи" недійсним.

Повертаючи без розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ТОВ "УТ "УЛФ", суди попередніх інстанцій встановили, що предметом спору у даній справі є матеріально правова вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21.07.2010 №  1930, який укладено між сторонами, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами від 14.08.2008 №  38/08-08/СТ та від 13.05.2014 №  12/09/5, за якими укладався іпотечний договір від 21.07.2010. При цьому ТОВ "УТ "УЛФ" у поданому позові жодних вимог до ПрАТ  "Жовтоводський м`ясопродкомбінат", як сторони іпотечного договору від 21.07.2010 №  1930 не заявляє і переслідує мету вирішити спір (звернути стягнення на предмет іпотеки) не на свою користь, а лише просить визнати певний абзац іпотечного договору недійсним, фактично на користь ПрАТ "Жовтоводський м`ясопродкомбінат".

А отже самостійні вимоги третьої особи безпосередньо не спрямовані на предмет спору між позивачем і відповідачем, не є тотожними вимогам за основним позовом, ТОВ "УТ "УЛФ" не доведено суду наявності підстав для прийняття поданої ним заяви відповідно до частини п`ятої статті 49, частини другої статті 180 ГПК України, тому такий позов підлягає поверненню заявнику на підставі вимог частин першої та п`ятої статті 49, частин другої та шостої статті 180 ГПК України.

Касаційний господарський суд вважає такі висновки вірними, зважаючи на таке.

У процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Предмет позову кореспондується зі способами захисту цивільних прав та інтересів, які, зокрема, визначені статтею 16 Цивільного кодексу України.

Обов`язковою умовою спільного розгляду вимог позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - є єдиний предмет спору. Однак позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.03.2019 у справі №  916/3245/17, від 12.06.2019 у справі №  916/542/18.

Відтак правильне застосування судами попередніх інстанцій норм ГПК України під час ухвалення спірних судових актів зі справи №  904/592/18, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Згідно з частиною другою статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Поряд і з цим, право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (MUSHTA v. UKRAINE 8863/06, §  37, ЄСПЛ, від 18.11.2010).

У рішенні Європейського суду з прав людини Levages Prestations Services v.(№  21920/93, §  48, ЄСПЛ, від 23.10.1996) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Виходячи з наведеного, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ  "УТ  "УЛФ" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 зі справи №  904/592/18 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтею 234, частиною другою статті 293 ГПК України, Касаційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 зі справи №  904/592/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                          І. Булгакова

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова