Постанова
Іменем України
14 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 129/2309/17
провадження № 61-9014св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області у складі судді Бондар О. В. від 16 жовтня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Голоти Л. О., Оніщука В. В., 
від 14 березня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» (далі - ТОВ «ПК «Зоря Поділля», товариство) про розірвання договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки.
 
Позов мотивовано тим, що  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,7434 га, розташованої на території Чечелівської сільської ради Гайсинського району. 16 вересня 2010 року вона уклала із ТОВ «ПК «Зоря Поділля» договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років, у якому визначено істотні умови договору, серед яких розмір і порядок отримання орендодавцем орендної плати за користування земельною ділянкою. 09 жовтня 2014 року Реєстраційною службою Гайсинського РУЮ здійснено державну реєстрацію зазначеного договору.
За період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року відповідач використовував земельну ділянку за призначенням і своєчасно сплачував їй орендну плату, однак станом на 17 серпня 2017 року орендну плату за 2016 рік від ТОВ «ПК «Зоря Поділля» не отримала, що і стало підставою для звернення до суду.
10 січня 2018 року позивач уточнила позовні вимоги та як підставу для задоволення позовних вимог зазначила також те, що відповідач з 01 січня 2011 року фактично використовував об`єкт оренди до реєстрації договору оренди землі, і лише 09 жовтня 2014 року здійснив державну реєстрацію прав оренди землі, що також є порушенням істотних умов договору і додатковою підставою для дострокового розірвання договору оренди землі та повернення позивачу земельної ділянки.
Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила достроково розірвати договір оренди землі від 16 вересня 2010 року, укладений між нею та 
ТОВ «ПК «Зоря Поділля», а також зобов`язати ТОВ «ПК «Зоря Поділля» звільнити та повернути їй об`єкт оренди - земельну ділянку площею 
1,7434 га, розташовану на території Чечелівської сільської ради Гайсинського району.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення мотивовані тим, що хоч ТОВ «ПК «Зоря Поділля» і було допущено порушення умов договору оренди землі щодо своєчасної виплати орендної плати за 2016 рік у сумі 4 290,79 грн, однак підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору є систематична несплата орендної плати (два та більше разів), що у даному випадку не відбулося. Відтермінування реєстрації договору оренди також не є підставою для розірвання договору, оскільки у розумінні статті 651 ЦК України це не є таким порушенням ТОВ «ПК «Зоря Поділля», за яким позивач втратила те, на що вона розраховувала при укладенні договору, з огляду також і на те, що нею були отримані кошти за оренду землі за період, коли договір не був зареєстрований.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули на умови укладеного між сторонами договору оренди землі, якими встановлено право та обов`язок орендаря приступити до використання земельної ділянки після оформлення акту приймання-передачі землі та державної реєстрації договору оренди, одна відповідач приступив до використання належної їй земельної ділянки за чотири роки до державної реєстрації договору, що є істотним порушенням його умов та підставою для розірвання договору. Крім того, відповідач невчасно сплатив орендну плату за 2016 рік, що також вказує на порушення ним істотних умов договору.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
24 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 1,7434 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чечелівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, кадастровий № 0520886500:01:003:0100.
 
Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2010 року ОСОБА_1 передала в строкове платне користування 
ТОВ «ПК «Зоря Поділля» земельну ділянку площею 1,7434 га строком 
на 5 років. В цей же день сторони підписали акт прийому-передачі об`єкта оренди (а. с. 9-10, 14).
 
Пунктом 43 вказаного договору оренди земельної ділянки передбачено, що цей договір набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (а. с. 9-10).
 
09 жовтня 2014 року зазначений договір оренди зареєстровано Реєстраційною службою Гайсинського РУЮ Вінницької області.
 
За змістом пункту 11 договору оренди орендна плата вноситься щорічно у такі строки: у натуральній формі з 01 серпня по 30 листопада; у грошовій формі з 01 грудня по 31 грудня.
 
Упродовж 2011-2015 років орендар ТОВ «ПК «Зоря Поділля» використовував орендовану вищезазначену земельну ділянку та сплачував ОСОБА_1 орендну плату, що позивачем не заперечується.
 
Відповідачем допущено несвоєчасну виплату орендної плати позивачу за використання її земельної ділянки у 2016 році в сумі 4 290,79 грн, яку ОСОБА_1 було перераховано 03 жовтня 2017 року поштовим переказом, і яка була нею отримана, проте з порушенням встановленого договором строку - до 31 грудня 2016 року.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
 
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. 
 
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
 
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
 
Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
 
Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
 
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК Українидоговір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
 
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).
 
Підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). 
 
Установивши, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля» було допущено порушення умов договору оренди землі щодо своєчасної виплати орендної плати одноразово, а саме тільки за 2016 рік, що не свідчить про систематичність невиконання орендарем зазначеного обов`язку (два та більше випадки), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про розірвання договору оренди землі.
 
Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що відтермінування державної реєстрації договору оренди не є підставою для розірвання договору, оскільки у розумінні статті 651 ЦК України це не є тим порушенням, за яким позивач втратила те, на що вона розраховувала при укладенні договору, з огляду також і на те, що нею були отримані кошти за оренду землі за період, коли договір не був зареєстрований, а тому доводи касаційної скарги про наявність підстав для розірвання договору з цих підстав є помилковими.
 
При цьому, оскільки договір оренди земельної ділянки є укладеним та набрав чинності з 09 жовтня 2014 року, з проведенням його державної реєстрації, а тому розірвати його з підстав істотного порушення його умов другою стороною, можливо лише коли такий договір є укладеним. 
 
Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 
2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 березня 
2019 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                        
    О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара