Постанова                                              
Іменем України
 
08 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 592/5511/16-ц
провадження № 61-38907св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В.,  Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 , 
відповідач -  ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми, у складі судді Косолап М. М., від 28 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області, у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Біляєвої О. М., Криворотенка В. І., від 23 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до            ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна, припинення права спільної часткової власності.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 02 листопада 2004 року вона є власником    37/100 частин житлового будинку на АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку літ. «А-1»; житлової прибудови літ. «А1»; прибудов: «а1, «а2», «а5»; тамбуру «а3», вхідного навісу «а4», підвалу «п/д»; кухні «К»; убиральні «М»; сараю «Р»; навісів «С», «Ю», «Ш»; огорожі № 6, 7, 9-13.
На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку               від 19 жовтня 2010 року та договору про виділ (поділ) частки земельної ділянки, що знаходиться у спільній частковій власності від 23 серпня           2011 року, їй належить 47/100 частин земельної ділянки за адресою:              АДРЕСА_1 .
Власником інших 63/100 частин житлового будинку та 53/100 частин земельної ділянки є ОСОБА_3 
ОСОБА_3 у добровільному порядку не бажає здійснити поділ спільного майна. 
ОСОБА_1 вказує, що у її користуванні відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок на АДРЕСА_1 від 13 травня 2011 року знаходяться: частина житлового будинку «А-1», а саме: приміщення 2-2 площею 10,5 кв. м та 2-3 площею 14,5 кв. м; житлова прибудова літ. «А1»; прибудови: «а1», «а5»; підвал «п/д»; кухня «К»; сарай «Р»; навіс «С»; огорожі № 4, 7, 9-13. 
ОСОБА_3  користується іншою частиною житлового будинку та господарських будівель, а саме: частиною житлового будинку «А-1», приміщеннями 1-5 площею 19,2 кв. м, 1-6 площею 8,8 кв. м, 1-7 площею           4,5 кв. м; прибудовою «а2»; тамбуром «а3», вхідним навісом «а4»; убиральнею «М»; навісом «Ю», «Ш»; огорожею № 6.
За її зверненням, 24 травня 2015 року приватним підприємством «Кадастр-С» визначено варіант поділу земельної ділянки на АДРЕСА_1 ,   максимально наближений до фактичного її використання, з дотриманням часток обох співвласників.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд провести поділ житлового будинку та надвірних побутових будівель на АДРЕСА_1 та виділити їй, як окремий об`єкт нерухомого майна, частину житлового будинку літ. «А-1», а саме: житлові кімнати «2-2» площею 10,5 кв. м та «2-3» площею 14,5 кв. м; приміщення житлової прибудови літ. «А1»: житлову кімнату «2-4» площею 7,5 кв. м; приміщення прибудови літ. «а1»: коридор «2-1» площею 5,3 кв. м, санвузол «2-5» площею 3,8 кв. м; приміщення прибудови літ. «а5»: кухню «2-6» площею 13,1 кв. м; приміщення погребу літ. «п/д»: вхід в погріб «ІХ» площею 3,1 кв. м, «І» площею 0,9 кв. м, «ІІ» площею 5,7 кв. м, «ІІІ» площею 6,5 кв. м; господарські будівлі: ганок літ. «кр1», кухню літ. «К», сарай літ. «Р», навіс літ «С», огорожу № 4, 7, 9-13, припинивши право спільної часткової власності на ці приміщення та надвірні побутові будівлі.
ОСОБА_3 , як окремий об`єкт нерухомого майна, виділити частину житлового будинку літ. «А-1», а саме житлові кімнати «1-5» площею            19,2 кв. м, «1-6» площею 8,8 кв. м, «1-7» площею 4,5 кв. м; приміщення прибудови літ. «а2»: коридор «VIII» площею 5,0 кв. м, туалет «1-8» площею 0,5 кв. м, ванну «1-9», площею 1,1 кв. м, кухню «1-12» площею 8,1 кв. м, приміщення тамбуру «а3» - тамбур «VII» площею 2,0 кв. м; господарські будівлі: ганок літ. «а4», навіс літ. «Ю», навіс літ. «ІІІ», убиральню літ. «М»; огорожу № 6, припинивши право спільної часткової власності на ці приміщення та надвірні побутові будівлі.
Провести поділ земельної ділянки на АДРЕСА_1 , згідно з варіантом № 1 висновку експертизи № 903/22 від 02 вересня           2016 року, по існуючому землекористуванню, виділивши ОСОБА_1 , як окремий об`єкт нерухомого майна, частину земельної ділянки площею            481 кв. м, припинивши право спільної часткової власності на цю земельну ділянку, та встановити постійний безоплатний сервітут на частину земельної ділянки ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 , площею             19 кв. м для надання ОСОБА_1 права проходу до власної частини прибудови літ. «а1», входу у погріб «ІХ» та кухні літ. «К» для їх обслуговування та ремонту.
ОСОБА_3 , як окремий об`єкт нерухомого майна, виділити частину земельної ділянки площею 519 кв. м, припинивши право спільної часткової власності на цю земельну ділянку, та встановити постійний безоплатний сервітут на частину земельної ділянки ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , площею 6 кв. м для надання ОСОБА_3 права проходу до власної частини житлового будинку літ. «А-1» для її обслуговування та ремонту.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 лютого 2018 року ОСОБА_1  відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що висновком № 903/22 комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 02 вересня 2016 року запропоновано один варіант поділу будинку з господарськими побутовими будівлями, в основу якого покладено не розмір часток співвласників та технічна можливість, а фактичний порядок користування, який склався між співвласниками, що суперечить правам та інтересам відповідача та виключає можливість такого поділу. Оскільки поділ земельної ділянки можливий лише після поділу будинку, то позовні вимоги щодо поділу земельної ділянки також не підлягають задоволенню.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.             Місцевим судом всебічно та повно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, досліджено у судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, надано їм правильну оцінку.
При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У червні 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд вийшов за межі заявлених позовних вимог та дійшов безпідставного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Висновком № 903/22 комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 02 вересня          2016 року встановлено технічну можливість поділу будинку та земельної ділянки.
Судом безпідставно було застосовано положення статей 364, 365 ЦК України до спірних правовідносин. 
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
03 вересня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі № 592/5511/16-ц (провадження             № 61-38907св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.
14 квітня 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.
18 червня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з надвірними побутовими будівлями, що розташований на належній їм на праві спільної часткової власності земельній ділянці                  по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є власником 37/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних побутових будівель, що розташований у АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці площею     0,1000 га, що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 02 листопада 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Краснощок Л. М., зареєстрованим у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 січня 2005 року (т. 1 а.с. 4). На вказаній земельній ділянці знаходиться один дерев`яний, обкладений цеглою будинок «А», житлова площа цілого будинку 60,5 кв. м, загальна площа цілого будинку 104,2 кв. м та надвірні господарчі, побутові будівлі: сарай «Л», огорожі № 1-3 - дощаті, вбиральня «М» - металева, кухня «К»,             дор. покриття «І» - цегляні.
У подальшому, у 2009 році, було збудовано прибудову «а5» та сарай «Р».
З технічного паспорта на садибний житловий будинок, виготовленого               11 вересня 2012 року на замовлення ОСОБА_1 , вбачається, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташоване наступне нерухоме майно: житловий будинок - «А-1»; житлова прибудова - «А1»; прибудова - «а1»; ганок - «кр1»; прибудова - «а2»; тамбур - «а3»; ганок - «а4»; прибудова - «а5»; погріб - «пд.»; вхід в пд - «вх.»; кухня - «К»; сарай - «Л»; убиральня - «М»; сарай - «Р»; навіс - «С»; огорожа - № 6, 7, 9-13, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 51617056 від 14 січня 2016 року (т. 1 а.с. 5-9).
Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку                  від 19 жовтня 2010 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 02 листопада 2004 року є власником 37/100 частин земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою:          АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5910136600:19:016:0022 (т. 1 а.с. 10-11).
Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку           від 11 грудня 2008 року ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 липня 2008 року № 1-774 належало 67/100 частин земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5910136600:19:016:0022 (т. 1 а.с. 113).
23 серпня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір про виділ (поділ) частки земельної ділянки, що знаходиться у спільній частковій власності, який є невід`ємною частиною правовстановлюючих документів: державних актів на землю; свідоцтва про право на спадщину; договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, що зазначені у цьому договорі, та висновку експертно-технічного дослідження № 7/11 від 15 серпня 2011 року: «Варіант розподілу земельної ділянки (по фактичному користуванню)».  
Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 належала на праві спільної часткової власності приватизована земельна ділянка загальною площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5910136600:19:016:0022, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (63/100 - ОСОБА_4 , 37/100 - ОСОБА_1 ), за наявною технічною можливістю проведено виділ у натурі частки земельної ділянки між співвласниками домоволодіння по фактичному користуванню, яке склалося між ними.
Сторони у договорі встановили, що ОСОБА_4 виділено 53/100 частин земельної ділянки площею 528,0 кв. м: 1/2 площі земельної ділянки спільної власності - 14,0 кв. м; земельної ділянки індивідуальної власності - 514 кв. м, усього 528,0 кв. м; ОСОБА_1 виділено 47/100 частини земельної ділянки площею 472 кв. м: 1/2 площі земельної ділянки спільної власності - 14,0 кв. м; земельної ділянки індивідуальної власності -        458,0 кв. м, усього 472,0 кв. м.
Для здійснення вказаного розподілу співвласники ОСОБА_4 та     ОСОБА_1 погодили встановлення сервітуту: для здійснення обслуговування належної ОСОБА_4 частини стіни житлового будинку літ. «А1», частини сараю літ. «Л», надано право проходу по двору (за виникнення такої необхідності), який знаходиться у користуванні ОСОБА_1 ; для здійснення обслуговування належної ОСОБА_1 частини прибудови літ. «А1», частини сараю літ. «К», надано право проходу по двору (за виникнення такої необхідності), який знаходиться у користуванні ОСОБА_4 , площа земельної ділянки, на якій запропоновано встановлення сервітуту становить 15,0 кв. м.
На підставі зазначеного договору відбулася зміна частки ОСОБА_1 у спільній частковій власності на земельну ділянку до 47/100, а частка            ОСОБА_4 зменшилася до 53/100 (т. 1 а.с. 12-13).
Відповідні зміни внесено до державних актів на право власності на земельну ділянку.
04 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, остання придбала 63/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і 53/100 частин земельної ділянки, наданої для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1000 га, що знаходиться на АДРЕСА_1    (т. 1. а.с. 114-115). На вказаній на земельній ділянці знаходився: житловий будинок житловою площею 60,5 кв. м, загальною площею 120,1 кв. м -літ. А-1,                з господарчими будівлями: літ. А1 - житлова прибудова; літ. а1 - прибудова; літ. а2 -прибудова; літ. а3 - тамбур; літ. а4 - ґанок; літ. а5 - прибудова;      літ. К - кухня; літ. Л - сарай; літ. М - убиральня; літ. Р - сарай; літ. С - навіс; 6, 7, 9-13 - огорожа.
04 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено угоду, за умовами якої сторони домовилися не здійснювати переобладнання стіни житлової кімнати 1-5 будинку, яка виходить у двір ОСОБА_1 , не вибивати віконний отвір у цій стіні (т. 1 а.с. 116).
Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 10 липня                             2014 року КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради на замовлення ОСОБА_3 , домоволодіння за адресою:           АДРЕСА_1 складається: з житлового будинку А-1, підвалу - п/д, прибудови - а1, житлової прибудови - А1, прибудови - а2, тамбуру - а3, вхідного навісу - а4, прибудови - а5, кухні - К, убиральні - М, сараю - Р, навісу - С, навісу - Ш, навісу - Ю, входу до підвалу - в/х, ганку - кр.1, хвіртки - № 10, огорожі - № 11, воріт - № 12, воріт - № 13, воріт з хвірткою № 6, воріт з хвірткою № 7, огорожі № 9 (т. 2 а.с. 23-27).
Згідно висновку № 903/22 комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 02 вересня 2016 року, експертом запропоновано один варіант поділу житлового будинку з господарськими будівлями.                  Також запропоновано два варіанти поділу земельної ділянки між співвласниками, які є технічно можливі та нормативно обґрунтовані.              Для поділу земельної ділянки за запропонованими варіантами експертом запропоновано встановлення земельних сервітутів (т. 1 а.с. 62-79, 162-164).
З листа Сумського міського відділу Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області від 16 листопада 2016 року           № 1323 вбачається, що згідно з додатком Д ДБН В. 1.1-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» житлові будинки за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 - ІІІ ступеня вогнестійкості, відстань між ними становить 5,5 м, що суперечить вимогам додатку 3.1. табл. 1 ДБН 360-92** «Планування та забудова міських та сільських поселень» (т. 1 а.с. 103).
З висновку експерта № 27 від 12 квітня 2017 року за наслідками проведення оціночно-будівельної експертизи вбачається, що розмір частки приміщень підвалу (поверху «п/д» житлового будинку «А-1»): приміщення «ІІІ» площею 6,5 кв. м та 1/2 частини приміщення «І» площею 0,9 кв. м літери «п/д» -підвал і 1/2 частини приміщення «ІХ» площею 3,1 кв. м літ. «в/х» -входу до підвалу у вартості всього будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 дорівнює 1,86 % або у правильних дробах 2/100, ринкова вартість становить 18 146,00 грн (т. 1 а.с. 207-225).
Встановлено, що запропоновані експертом два варіанти поділу земельної ділянки не відповідають вимогам нормативно-технічної документації, а саме вільному обслуговуванню будівель та споруд п. 3.25 ДБН 360-92**.
Із запропонованого експертом варіанту поділу будинковолодіння вбачається, що по сформованому порядку користування тільки ОСОБА_1 виділяються приміщення погребу літ «п/д», загальною площею 16,2 кв. м, інвентарною вартістю 7 182,00 грн: вхід у погріб «ІХ», площею 3,1 кв. м, погріб «І», площею 0,9 кв. м, погріб «ІІ», площею 5,7 кв. м, погріб «ІІІ»,   площею 6,5 кв. м, всього 16,2 кв. м.
Разом з тим, приміщення погребу перебувають у спільній частковій власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , кожен із співвласників має окремий вхід та окреме приміщення, якими користуються.
Допитані судом першої інстанції експерти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що погріб один і він знаходиться під частиною будинку, що перебуває у користуванні позивача, однак відповідач має окремий вхід до погребу. У разі незгоди з тим, що погріб залишається у власності одного співвласника, поділ провести неможливо, а можливо лише установити порядок користування.
Також встановлено, що ОСОБА_3 заперечувала, щоб погріб у разі поділу залишився виключно у власності позивача, не погодилася із запропонованим варіантом поділу будинковолодіння з виплатою компенсації вартості 2/100 частини приміщень погребу та варіантом поділу земельної ділянки з посиланням на те, що у такому випадку вона позбавляється частини належного їй підвалу, що призведе до зменшення фактичного розміру належної їй земельної ділянки. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій           статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.
Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.
Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Якщо у результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
Частинами першою, другою статті 12 ЦПК України визначено, що       цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
За загальним правилом, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.
Із матеріалів справи вбачається, що оскільки запропонований експертом єдиний варіант поділу будинку, в основу якого покладено фактичний порядок користування, який склався між співвласниками, а запропоновані експертом два варіанти поділу земельної ділянки не відповідають вимогам нормативно-технічної документації, у справі було призначено додаткову комплексну судову оціночно-будівельну, будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи.
Відповідно до повідомлення судового експерта експертизу провести неможливо у зв`язку з ненаданням певної документації та неоплатою вартості експертизи (т. 2 а.с. 60). 
Разом з цим, місцевий суд не з`ясував причини та обставини непроведення додаткової експертизи, не роз`яснив наслідки невиконання вимог експерта та непроведення додаткової експертизи по справі, без якої спір вирішити по суті не вдалося за можливе. 
За правилами статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
Положеннями статті 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і  цивільних справах», додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо.
Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.
Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.
Не з`ясувавши обставини непроведення додаткової комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи та не роз`яснивши наслідки нездійснення додаткової експертизи по справі, місцевий суд формально підійшов до розгляду справи та фактично залишив спір без вирішення.
Суд апеляційної інстанції, під час перегляду справи на вказане уваги не звернув.
За таких обставин, місцевий суд та суд апеляційної інстанції, не вирішивши питання проведення додаткової (повторної) експертизи у справі у достатньому обсязі не сприяли сторонам у реалізації їх процесуальних  прав.
Крім того, суди першої та апеляційної інстанції не врахували всіх встановлених фактів у справі, зокрема наявність між позивачем                     та попереднім співвласником будинку (ОСОБА_4 ) угоди                  від 23 серпня 2011 року.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог. 
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, не перевірені всі докази у справі, судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
За наведених обставин рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Оскільки вказані недоліки, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2018 року скасувати.
Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. С. Висоцька	
 	 	
Судді	А. І. Грушицький	
 	 	
 	І. В. Литвиненко	
 	  І. М. Фаловська   	
 	С. П. Штелик