КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/3045/2020           
справа №0417/17747/2012
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2020 року                                                                                                м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Саліхова В.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Дубановської І.Д. 05 червня 2018 року 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,-
встановив:
 
В грудні 2012 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 12930,34 доларів США заборгованості за кредитним договором; стягнення з ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно 10000 грн.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що 26 листопада 2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №K2V4A001633575, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти в сумі 14481 доларів США, за користування якими він зобов`язався сплачувати проценти в сумі 11,04%, з кінцевим терміном повернення 24 листопада 2014 року.
 
Кредитні зобов`язанння забезпечені порукою ОСОБА_2 згідно із Договором поруки від 26 листопада 2007 року №K2V4A001633575, а також порукою ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" згідно із Договором поруки №167 від 20 жовтня 2010 року із обмеженим розміром відповідальності поручителя.
 
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зазначає, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань станом на 17 грудня 2012 року заборгованість позичальника становить 14181,90 доларів США, що включає:
-          7586,61 доларів США заборгованості за кредитом;
-          2124,79 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом;
-          3765,38 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язання;
-          31,28 доларів США штрафу (фіксована частина);
-          673,84 доларів США штрафу (процентна складова).
 
Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 січня 2013 року позов задоволено.
 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 квітня 2014 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку.
 
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року апеляційна скарга АТ КБ "ПРИВАТБАНК" залишена без задоволення, рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року касаційну скаргу АТ КБ "ПРИВАТБАНК" задоволено частково, рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 червня 2017 року провадження в частині вимог до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" - закрито.
 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 червня 2017 року справу передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.
 
В апеляційній скарзі посилається на те, що реалізація автомобіля відбулась на підставі довіреності позичальника. У зв`язку із відсутністю попиту продаж здійснено в квітні 2010 року за ринковими цінами, а саме за 33000 грн. (4166,67 доларів США). Договором застави передбачено право заставодержателя на продаж автомобіля у позасудовому порядку із встановленням ціни не нижче 50% від повної вартості, яка договором визначена в сумі 50560 грн.
 
Отримані від реалізації кошти направлені на погашення заборгованості згідно із визначеною черговістю, що було враховано при подачі цього позову, проте суд не надав оцінки розрахунку заборгованості.
 
Висновок суду про те, що після реалізації автомобіля банк не повідомив позичальника про недостатність виручених коштів для погашення заборгованості вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до статті 527 ЦК України позичальник не проявив заінтересованості у питанні продажу автомобіля та результатів цього, а суд не зазначив норм права, відповідно до якої банк був зобов`язаний діяти згідно із висновками суду.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ "ПРИВАТБАНК" задоволено частково, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2018 року скасовано, позов задоволено частково.
 
Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд. 
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав.
 
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кузьменко С.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
 
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.
 
            Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" є необґрунтованими, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами позовних вимог, не надав доказів щодо вартості реалізації предмета застави, що у свою чергу унеможливлює встановлення розміру загального боргу за кредитним договором.
 
Щодо платіжного доручення від 08 квітня 2010 року, суд вказав, що воно не є доказом того, що автомобіль був реалізований саме за вказаною банком ціною - 33000 грн., оскільки в справі відсутні інші докази (договір купівлі-продажу тощо).
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про наступне.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
За змістом статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 статті 554 ЦК України).
 
З матеріалів справи убачається, що 26 листопада 2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №K2V4A001633575, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти в сумі 14481 доларів США, за користування якими він зобов`язався сплачувати проценти в сумі 11,04%, з кінцевим терміном повернення 24 листопада 2014 року.
 
Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в сумі по 176,72 доларів США в період з 20 по 25 число кожного місяця.
 
Пунктом 2.3.1 договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення розміру процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.
 
Пунктом 7.4 передбачена пеня в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день, але не менше 1 гривні. Згідно пункту 4.1 договору пеня сплачується у гривні за курсом НБУ на дату сплати.
 
Пунктом 4.3 договору передбачений штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову при порушенні строків по будь-яким платежам.
 
Підпунктом "а" пункту 2.3.3 договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань шляхом направлення відповідного повідомлення.
 
Відповідно до пункту 4.5 договору сторони встановили позовну давність до вимог про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені, штрафів) тривалістю 5 років.
 
З метою забезпечення кредитних зобов`язань укладено такі договори :
1)   26 листопада 2007 року між кредитором та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №K2V4A001633575.
            Відповідно до пункту 4 договору у випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники
            Відповідно до пункту 11 цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.
            Відповідно до пункту 12 порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
2)   26 листопада 2007 року між кредитором та позичальником укладено Договір застави рухомого майна, а саме автомобіля CHERY Jaggi, 2007 року випуску, НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до пунктів 23-26 цього договору визначені умови звернення стягнення на предмет застави, зокрема, заставодержатель має право від імені заставодавця здійснити продаж предмета застави будь-якій особі або на публічних торгах. Початкова ціна продажу встановлюється заставодавцем в розмірі оціночної вартості, але не нижче 50% від повної вартості згідно п.9 цього договору (50650 грн.). 
3)   20 жовтня 2010 року між кредитором та ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" укладено Договір поруки №167 із обмеженим розміром відповідальності поручителя, а саме в сумі 10000 грн.
 
            14 серпня 2009 року на підставі "Акту прийому в заклад автомобіля позичальника ОСОБА_1 по кредитному договору №№K2V4A001633575 від 26 листопада 2007 року" позичальник передав банку автомобіль, що перебував у заставі. Згідно із цим актом пробіг автомобіля за показниками спідометра 25 км.
 
            Згідно статті 19 Закону України "Про заставу" (в редакції на час спірних правовідносин) за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання  (а  у  випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. 
 
            25 серпня 2009 року ОСОБА_1 нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив трьох фізичних осіб правом розпоряджатися автомобілем, що був переданий у заставу, зокрема, із правом визначення ціни договорів-купівлі продажу.
 
            Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
            Отже, отримавши у рахунок погашення заборгованості автомобіль, банк змінив умови кредитного договору, а саме строк виконання цього кредитного договору, відтак подальше нарахування відсотків та штрафних санкцій є неправомірним.
 
            На підтвердження факту реалізації автомобіля , позивачем надано платіжні доручення від 08 квітня 2010 року та 09 квітня 2010 року, з яких убачається отримання ПАТ "ПРИВАТБАНК" суми 33000 грн., платник визначено "погашення КОНФИСКАТА", а також подальше придбання іноземної валюти в розмірі 4166,67 доларів США та зарахування цієї суми за договором ОСОБА_1 .
 
            Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження фактичних даних про продаж автомобіля матеріали справи не містять та представником позивача в суді апеляційної інстанції вказано про відсутність таких доказів.
 
            Таким чином, банк отримав предмет застави 14 серпня 2009 року, зняв з обліку транспортний засіб для реалізації 07 жовтня 2009 року, доказів реалізації автомобіля у спосіб визначений умовами договору або вимогами закону не надав, отже є правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність факту реалізації автомобіля за ціною 33000 грн., а доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.
 
            При цьому, відповідно до пункту 34.8 Договору застави рухомого майна від 26 листопада 2007 року визначено, що у випадку порушення застовадавцем/позичальником будь-якого із зобов`язань за кредитним договором чи/або даним договором , заставодавець зобов`язаний доставити предмет застави за адресою АДРЕСА_1 у строк 7 днів з моменту пред`явлення заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суми заборгованості, строк сплати якої настав (у т.ч. по кредиту, відсоткам, ін. платежам), а також неустойки.
 
            Доказів на виконання умов пункту 34.8 Договору застави та надання даних про суми заборгованості станом на момент отримання предмету застави, позивачем не надано.
 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що отримані від реалізації кошти направлені на погашення заборгованості згідно із визначеною черговістю, відхиляються колегією суддів з огляду на таке.
 
     Відповідно до пояснень кредитора (том 1 а.с.184 з додатками) автомобіль був проданий за 33000 грн., еквівалент 4166,67 доларів США. Згідно із цими ж поясненнями 09 квітня 2010 року та 20 квітня 2010 року кошти від реалізації автомобіля розподілені наступним чином:
-       1288,88 доларів США погашення простроченого тіла кредиту;
-       1435,59 доларів США погашення простроченої заборгованості та відсотків;
-       846,32 доларів США погашення заборгованості з пені;
-       506,61 доларів США погашення поточного тіла кредиту;
-       89,27 доларів США погашення поточних відсотків.
 
            Проте пунктом 3.2 кредитного договору визначено інший порядок розрахунків, зокрема кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту, частина суми, що залишилася направляється на погашення заборгованості за кредитом.
 
            Зазначене дає підстави для висновку про порушення порядку черговості зарахування коштів для погашення заборгованості, що визначений умовами кредитного договору, що в свою чергу свідчить про неналежність розрахунку заборгованості, виконаного позивачем.
 
Окрім того, колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що згідно із розрахунком заборгованості з 01 листопада 2008 року відсоткова ставка збільшена та становила 13,08% річних.
 
            Разом з тим, пунктом 2.3.1 договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення розміру процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.
 
            Доказів виконання умов пункту 2.3.1 договору позивачем також не надано, тобто банком не підтверджено виконання умов договору щодо дотримання певного порядку збільшення процентної ставки за користування кредитом.
 
            Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позичальник не проявив заінтересованості у питанні продажу автомобіля з посиланням на вимоги статті 527 ЦК України відхиляються колегією суддів, оскільки відповідач ОСОБА_4 як заставодавець передав автомобіль, а банк як заставодержатель прийняв цей автомобіль в рахунок погашення заборгованості. Вчинення подальших дій щодо реалізації предмету застави та зарахування отриманих коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є обов`язком банку як кредитора, ці дії не є залежними від волевиявлення боржника, відтак саме банк як кредитор зобов`язанний довести вчинення цих дій з дотриманням вимог закону та договору, проте таких доказів суду не надано.
 
            З огляду на зазначене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність банком позовних вимог та про відмову в їх задоволенні.
 
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2018 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 21 липня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         В.В. Саліхов

В.В. Соколова