ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9588/19  Номер провадження 22-ц/814/1363/20	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,
За участю секретаря судового засідання: Зеленської О. І.,
Представника апелянта ОСОБА_1 ,
Представника апелянта ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 до Департаменту з питань реєстрації про визнання дій протиправними
за апеляційною скаргою  Департаменту з питань реєстрації та апеляційною скаргою Полтавської міської ради, особи яка не брала участі у справі, на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Материнко М.О. у період часу з 16:47:19 год. до 17:04:04 год. 20 лютого 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_3 в особі свого представника звернувся до суду з позовом, у якому просив суд визнати протиправними дії державного реєстратора управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо скасування права власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1573470153101, громадський будинок (магазин) А-1, загальною площею 149,4 кв.м, що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, просив покласти на відповідача.
Підстави позову вмотивовував тим, що він є власником нерухомого майна – громадського приміщення (магазин) загальною площею 149,4 кв.м., що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №127109227 від 11 червня 2018 року.
23 жовтня 2019 року, замовивши інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що право власності скасовано, про що йому ніхто не повідомляв. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт з реєстраційним номером 1573470153101, громадський будинок (магазин) А-1, загальною площею 149,4 кв.м., що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 , значиться без власника. В усному порядку йому повідомлено, що зазначену дію було вчинено державним реєстратором управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавської міської ради, проте жодних рішень про скасування права власності він не отримував.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 до Департаменту з питань реєстрації про визнання дій протиправними – задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправними дії державного реєстратора управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо скасування права власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1573470153101, громадський будинок (магазин) А-1, загальною площею 149,4 кв.м., що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з Департаменту з питань реєстрації на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

З даним рішенням не погодився відповідач Департамент з питань реєстрації та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.
Вказує на те, що внесення даних про скасування права власності позивача було здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили за заявою Прокуратури Полтавської області, яка в розумінні пункту 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є особою, заінтересованою у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав на підставі постанови Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в справі №554/2374/18.
Судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зі змінами від 28 серпня 2018 року № 1952-IV в редакції, що діяла на момент проведення державним реєстратором оскаржуваних дій – 22 грудня 2018 року, висновки суду не відповідає обставинам справи.
Також апелянт посилається на порушення норм процесуального права при відмові у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у даній справі, та не вирішенні питання про залучення до участі у справі особи, у якої виникло право відносно нерухомого майна внаслідок дій державного реєстратора чи щодо права якої буде вирішено даний приватноправовий спір.
Не враховано ту обставину, що спір про право на об`єкт нерухомого майна громадський будинок (магазин) вже вирішений у цивільній справі № 554/2374/18.

Окрім цього, з апеляційною скаргою на рішення суду звернулася особа, яка не брала участь у справі, але вважає, що рішенням суду вирішено питання про належні їй права та обов`язки – Полтавська міська рада. У апеляційній скарзі просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апелянт вказує на те, що земельна ділянка, на якій розміщений об`єкт стосовно якого вчинено оскаржувані реєстраційні дії за цільовим призначенням належать до земель загального користування , власником якої є територіальна громада. Полтавська міська рада уклала з ОСОБА_3 договір особистого строкового земельного сервітуту від 19 жовтня 2017 року, строком до 15 вересня 2022 року. Земельна ділянка кадастровий номер 5310137000:15:008:0461 Полтавською міською радою не надавалася ОСОБА_3 для розміщення капітальної споруди – громадського будинку (магазину).
Внаслідок незаконного розміщення на земельній ділянці комунальної власності споруди були порушені права власника земельної ділянки в особі Полтавської міської ради.
Вважає, що суд при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, не залучивши до участі у справі власника земельної ділянки. 
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про залучення Полтавської міської ради в якості третьої особи на стороні відповідача. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року у задоволенні клопотання про залучення в якості співвідповідача також відмовлено.
Зазначає, що скасування постановою Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в справі №554/2374/18 ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2018 року з тих підстав, що вказаний об`єкт не являється нерухомим майном, а стаціонарною тимчасовою спорудою, на підставі якої було внесено запис до Державного реєстру прав про державну реєстрацію права власності за позивачем, позбавило запис про державну реєстрацію права власності самостійного правового значення.

Відзив на апеляційні скарги від учасників справи не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2018 року в справі №554/2374/18 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
За умовами мирової угоди зазначено, що за ОСОБА_3 визнається право власності на громадський будинок – магазин (літера А-1,а), загальною площею 149,4 кв.м, який складається з 1-торгівельна зала – 68,8 кв.м., 2 торгівельна зала – 77,9 кв.м., 3-санвузол – 2,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без номеру, поряд із зупинкою громадського транспорту «вул. Героїв-чорнобильців» з правом присвоєння окремої адреси. Досягнуто згоди про те, що право власності ОСОБА_3 на громадський будинок – магазин (літера А-1,а), загальною площею 149,4 кв.м, який складається з 1-торгівельна зала – 68,8 кв.м., 2 торгівельна зала – 77,9 кв.м., 3-санвузол – 2,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без номеру, поряд із зупинкою громадського транспорту «вул. Героїв-чорнобильців» підлягає державній реєстрації.
На підставі вказаної ухвали суду за зверненням ОСОБА_3 виконавчим комітетом Полтавської міської ради «Про надання адрес» №177 від 06 червня 2018 року вирішено надати адреси об`єктам нерухомого майна, серед яких: громадському будинку – магазину (літер «А-1,а») загальною площею 149,4 кв.м
08 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до КП «Реєстратор» Полтавської обласної ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі вищевказаних документів.
11 червня 2018 року державним реєстратором було прийнято рішення № 41541269 про державну реєстрацію та їх обтяжень за вказаною заявою ОСОБА_3 та доданим документами.
Відомості про право власності за ОСОБА_3 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію права власності № 127109227 від 11 червня 2018 року.
У подальшому, в результаті скасування ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2018 року, за заявою Прокуратури Полтавської області Державним реєстратором управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавської міської ради прийнято рішення №44789993 від 22 грудня 2018 року про скасування запису державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1573470153101 (громадський будинок (магазин) А-1, загальною площею 149,4 кв.м., що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 ).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що рішення Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року, яким скасована ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2018 року, не містило в резолютивній частині висновку про набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, а тому не надавало підстав для внесення державним реєстратором запису про скасування державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна за реєстровим номером 1573470153101, отже такі дії вчинено з порушенням законодавства та є протиправними.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Щодо доводів про юрисдикцію справи.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК в редакції закону №2147-viii суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Спірні правовідносини виникли між позивачем і державним реєстратором з приводу виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на громадську будівлю (магазин) лише з тих підстав, що відсутнє рішення суду яким було скасовано належне йому право власності на об`єкт права власності. Інших підстав для скасування записів позовна заява не містить.
Згідно судової практики, а саме: правової позиції Великої Палати ВС (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17 (провадження № 14-331цс18) публічно-правові відносини виникають у  випадку, якщо державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, вчиняє дії щодо позивача, які  останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. 
Тобто під час визначення юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо особа оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті ст. 24 Закону № 1952-IV і спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, то він є публічно-правовим і має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора, який вчинив їх за заявою третьої особи, тобто дії стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором та іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна. Цей спір повинен розглядатися в порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, за своєю природою він є приватноправовим спором.

Скасування державної реєстрації прав є реєстраційною дією, не являється державною реєстрацією прав, вчиняється відповідно до вимог ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило) майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 26 цього закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
В даному випадку, вимоги про скасування державної реєстрації, пов`язані з ухваленням рішення по суті спору щодо виконання умов договору, за умовами якого відповідач у справі № 554/2374/18 мав належним чином оформити за позивачами право власності на нерухоме майно.
Апеляційний суд бере до уваги правову позицію Великої палати Верховного Суду у справі № 522/7636/14-ц) , у якій суд вказав, що незалежно від того, чи позивач був заявником щодо вчинення оскаржуваних реєстраційних дій щодо прав власності на нерухомість та чи ці дії вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право.
Крім того віднесення вказаної справи до категорії цивільних не залежить і від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються разом з вимогами про скасування оспорюваного рішення, зобов`язання скасувати запис у Державному реєстрі, також вимоги щодо правомірності правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення.
Таким чином, оскарження рішення про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов`язане із захистом цивільного права, оскільки виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю скасування його володіння об`єктом нерухомого майна. Такий спір не є публічно-правовим, оскільки має приватноправовий характер.
Тобто цей позов спрямовано на захист права власності. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
Щодо суті спору:
Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.ст. 316-318 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Згідно із ч.ч. 1 і 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.   Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок скасування постановою Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2018 року про затвердження мирової угоди, стали відсутніми правові підстави визнання за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно – громадський будинок (магазин) (літер «А-1,а») загальною площею 149,4 кв.м.
Після повернення справи №554/2374/18 для продовження розгляду до суду першої інстанції ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2019 року позовна заява залишена без розгляду.
Тобто, вбачається, що відсутнє судове рішення, яке б набрало законної сили і яким би було вирішено питання про право власності ОСОБА_3 відносно вказаного вище нерухомого майна.

Встановлено, що 22 грудня 2018 року Прокуратурою Полтавської області подано державному реєстратору заяву про скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на будівлю.
Підстави для скасування державної реєстрації прав визначені нормами ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав є рішення суду яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, записи про проведену державну реєстрацію прав.
Оскільки рішенням Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року скасовано документ на підставі якого проведено державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на нерухоме майно, дії державного реєстратора цілком узгоджуються з нормами Закону.
Висновок місцевого суду з приводу того, що рішення Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року не містило в резолютивній частині висновку про набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, а тому воно не давало підстав для внесення запису про скасування державної реєстрації прав, є помилковими та такими, що суперечать нормам ст. 26 Закону.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення – громадська будівля (магазин) розміщена на території земельної ділянки, яка належить Територіальній громаді міста Полтави, розпорядником якої є Полтавська міська рада.
19 жовтня 2017 року Полтавська міська рада уклала з ОСОБА_3 договір особистого строкового земельного сервітуту від 19 жовтня 2017 року, строком до 15 вересня 2022 року, у відповідності до якого міська рада передала земельну ділянку кадастровий номер 5310137000:15:008:0461 у сервітутне землекористування ( обмежене платне користування) на подальше розміщення стаціонарної тимчасової споруди – торгівельного павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , поряд із зупинкою громадського транспорту «вул. Героїв-чорнобильців» (землі житлової та громадської забудови).

Судом першої інстанції, дивлячись на приватноправовий характер спірних правовідносин, помилково вирішено питання про не залучення Полтавської міської ради до участі у справі в якості співвідповідача, не дивлячись на клопотання останньої. Тим самим суд допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). 

З огляду на це, доводи апеляційних скарг у повній мірі спростовують висновки місцевого суду .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Позивач не надав належних доказів у підтвердження неправомірності дій державного реєстратора про скасування права власності внаслідок скасування рішення суду на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про прав, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не залучені до участі у справі.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що спір вирішено невірно та без залучення належного відповідача, а саме: власника земельної ділянки, до повноважень якого належить вирішення питання про надання землі комунальної власності у користування.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2020 року, з ухваленням нового рішення, про відмову у їх задоволенні позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції компенсації не підлягають.
При цьому, судові витрати апелянтів необхідно компенсувати за рахунок позивача, а саме: з ОСОБА_3 стягнути на користь Департаменту з питань реєстрації кошти в сумі 1152 гривень 60 копійок, та з ОСОБА_3 стягнути на користь Полтавської міської ради сплачений нею судовий збір в сумі 1152 гривень 60 копійок.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
        Апеляційну скаргу Департаменту з питань реєстрації та апеляційну скаргу Полтавської міської ради – задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2020 року – скасувати.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_3 до Департаменту з питань реєстрації про визнання дій протиправними – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь Департаменту з питань реєстрації 1152 гривні 60 копійок в рахунок компенсації сплаченого судового збору.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь Полтавської міської ради 1152 гривні 60 копійок в рахунок компенсації сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 липня 2020 року.

Головуючий суддя :                                        П.С. Абрамов

Судді:                                                         Л.І. Пилипчук         

               О.В. Чумак