ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

12 серпня 2020 року
м. Харків

Справа № 642/2650/19
Провадження № 22-ц/818/2871/20

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Кругової С.С., Маміної О.В. 
за участю секретаря – Прокопчук І.В.

учасники справи:
позивач : керівник Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,
відповідачі : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року, у складі судді Шрамко Л.Л., в залі суду в м. Харків

встановив :

У квітні 2019 року керівник Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлова будівля літ. «Л-1» загальною площею 283,3 кв.м. по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 будівлі ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №445 від 08.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О., та у розмірі 1/2 будівлі ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу №565 від 08.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. Разом з тим, згідно з відомостями з публічної кадастрової карти України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, речові права на земельну ділянку під вказаною нежитловою будівлею літ. «Л-1» по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дотепер не зареєстровано, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з моменту набуття права власності на нежитлову будівлю літ. «Л-1» до теперішнього часу користуються земельною ділянкою під вказаною нежитловою будівлею по АДРЕСА_1 з порушенням вимог земельного законодавства, а саме без оформлення речових прав на вказану земельну ділянку та без сплати за землю в передбаченому законодавством розмірі. Відповідачі у період з 01.03.2018 по 28.02.2019 не сплачували за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого безпідставно зберегли у себе майно. Проведеним на місцевості оглядом встановлено та зафіксовано в акті обстеження земельної ділянки від 22.03.2019, що земельна ділянка площею 0,0408 га по АДРЕСА_1 використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Л-1». Земельна ділянка, на якій знаходиться вищезазначена будівля, не огороджена, межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі. Під час обстеження здійснювалася фотозйомка та складена план-схема обстеженої земельної ділянки. Крім того, обстеження земельної ділянки здійснено спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради з урахуванням звіту з геодезичної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1 , розробленого ТОВ «ГЕОДЕЗИЧНО-ВИШУКУВАЛЬНИЙ ЦЕНТР» на замовлення Харківської міської ради згідно договору від 05.05.2017 №Н- 65/101-5/17. Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 5 013,17 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки - 751 975 грн., ставки річної орендної плати - 8,00%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди — 100,00%). Тобто, за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 ОСОБА_1 мав би сплатити до бюджету 25065,85 грн. та ОСОБА_2 мав би сплатити до бюджету 25 065,85 грн. Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за 5 місяців 2018 року та 2 місяці 2019 року розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 7 519,74 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки - 1 127 961 грн., ставки річної орендної плати - 8,00%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди - 100,00%). Отже, за період з 01.08.2018 по 28.02.2019 ОСОБА_1 мав би сплатити до бюджету 52 638,18 грн. та ОСОБА_2 мав би сплатити до бюджету 52 638,18 грн. Таким чином, всього за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 ОСОБА_1 мав би сплатити до бюджету плату в розмірі 77 704, 03 гривень та ОСОБА_2 мав би сплатити до бюджету 77704,03 гривень. Загальна сума безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів складає 155 408, 06 гривень. Саме цю суму не отримав позивач, але міг би отримати в разі укладення між ним і відповідачами договору оренди землі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року Позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради грошові кошти у розмірі 77 704,03 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради грошові кошти у розмірі 77 704,03 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1 165 грн. 56 коп. з кожного у відшкодування витрат по оплаті судового збору на користь прокуратури Харківської області.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що як на підставу нарахування відповідачам безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, позивач посилався на акт огляду земельної ділянки від 22.03.2019 року, яким було встановлено, що відповідачем використовується земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0, 0408 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. На підставі вказаного акту позивачем було здійснено розрахунок розміру орендної плати з 2018 року по 2019 рік. Зазначає, що площа земельної ділянки визначена на підставі топографічного плану та акту обстеження земельної ділянка, однак чинним законодавством не передбачено формування земельних ділянок на підставі топографічних планів та актів обстеження земельних ділянок, які не є документацією землеустрою відповідно до положень ст.ст. 25, 26, 50 ЗУ «Про землеустрій». Звертає увагу суду на те, що під час розгляду справи позивачем так і не надано технічної документації стосовно спірної земельної ділянки.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлова будівля літ. «Л-1» загальною площею 283,3 кв.м. по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 будівлі ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу №445 від 08.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. та у розмірі Ѕ будівлі ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу №565 від 08.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О.

Згідно з відомостями з публічної кадастрової карти України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, речові права на земельну ділянку під вказаною нежитловою будівлею літ. «Л-1» по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до теперішнього часу не зареєстровано.

Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на вказану земельну ділянку, з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного Кодексу України, земельна ділянка0,0408  га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади м. Харкова.

Проведеним на місцевості оглядом встановлено та зафіксовано в акті обстеження земельної ділянки від 22.03.2019, що земельна ділянка площею 0,0408 га по АДРЕСА_1 використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Л-1». Земельна ділянка, на якій знаходиться вищезазначена будівля, не огороджена, межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі. Під час обстеження здійснювалася фотозйомка та складена план-схема обстеженої земельної ділянки. Крім того, обстеження земельної ділянки здійснено спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради з урахуванням звіту з геодезичної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1 , розробленого ТОВ «ГЕОДЕЗИЧНО-ВИШУКУВАЛЬНИЙ ЦЕНТР» на замовлення Харківської міської ради згідно договору від 05.05.2017 №Н- 65/101-5/17.

 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради листом №3795/0/226-19 від 11.03.2019 надано до місцевої прокуратури копії розрахунків безпідставно збережених коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за використання земельною ділянкою під нежитловою будівлею літ. «Л-1» загальною площею 283,3 кв.м. по АДРЕСА_1 з порушенням вимог земельного законодавства, а саме розрахунки безпідставно збережених коштів в загальній сумі 155 408, 06 гривень.

Водночас, листом №4489/9/20-40-56-06-23 від 12.02.2019 ГУ ДФС в Харківській області повідомлено місцеву прокуратуру про те, що фізичні особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) станом на 01.02.2019 не перебувають на обліку як платники земельного податку і орендної плати за землю в ГУ ДФС у Харківській області (Холодногірський район) та не сплачують земельний податок/орендну плату за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 5 013,17 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки - 751 975 грн., ставки річної орендної плати - 8,00%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди — 100,00%). Тобто, за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 ОСОБА_1 мав би сплатити до бюджету 25 065,85 грн. та ОСОБА_2 мав би сплатити до бюджету 25 065,85 грн.

Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за 5 місяців 2018 року та 2 місяці 2019 року розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 7 519,74 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки - 1 127 961 грн., ставки річної орендної плати - 8,00%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди - 100,00%). Отже, за період з 01.08.2018 по 28.02.2019 ОСОБА_1 мав би сплатити до бюджету 52 638,18 грн. та ОСОБА_2 мав би сплатити до бюджету 52 638,18 грн.

Таким чином, всього за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 ОСОБА_1 мав би сплатити до бюджету плату в розмірі 77 704, 03 гривень та ОСОБА_2 мав би сплатити до бюджету 77 704, 03 гривень. Загальна сума безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів складає 155 408, 06 гривень. Саме цю суму не отримав позивач, але міг би отримати в разі укладення між ним і відповідачами договору оренди землі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правомірно володіють лише нежитловим приміщенням, розташованим на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач указує на ту обставину, що він є власником спірної земельної ділянки, якою відповідач без оформлення будь-якого права на неї фактично користується безкоштовно. Законодавством підстав для безкоштовного користування чужою земельною ділянкою не передбачено, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати згідно із статтями 1212-1214 ЦК України, зазначив, що ця сума є сумою несплаченої відповідачами орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у власності Харківської міської ради, без укладення договору оренди за період із 01.03.2018 по 28.02.2019, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю.

Частина перша статті 1166 ЦК Українивстановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних приписів ЦК Українита ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність складу цивільного правопорушення, зокрема, об`єктивної та суб`єктивної сторони (шкоди, протиправного діяння її заподіювача, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вини останнього). За відсутності хоча б одного з елементів цього складу цивільно-правова відповідальність не настає. Зокрема, особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Натомість, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

За змістом глав 82 і 83 ЦК Українидля деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Судом було вірно встановлено, що відповідач є власником об`єктів нерухомості, які розміщені на спірній земельній ділянці, що належить до комунальної власності.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України).

Частина перша статті 93 ЗК Українивстановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Виникнення права власності на жилий будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17).

Відповідач вказує, що площа земельної ділянки визначена на підставі топографічного плану та акту обстеження, однак не є сформованою, технічної документації щодо цієї ділянки не надано, розмір орендної плати не визначений.

Між тим, такі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідачі права власності на момент звернення позивача з цим позовом на спірну земельну ділянку не набули, однак нею користуються фактично, що встановлено актом обстеження та визначення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0408 га від 22.03.2019 року.

Отже, до оформлення речового права на спірну земельну ділянку відповідач використовує земельну ділянку. Розрахунки, надані позивачем відповідають вимогам закону та не спростовані відповідачами.

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Із розрахунку неотриманого доходу, долученого до матеріалів справи, вбачається, що даний розрахунок здійснено з урахуванням загальної площі земельної ділянки, що фактично зайнята відповідачами.    Вказаний розрахунок зроблений позивачем за період використання відповідачем земельної ділянки у період з 01.03.2018 по 28.02.2019 у сумі 155408,06 грн.

Тому, у спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею. Отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, у зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382,383, 384 ПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        С.С. Кругова         

                                                                               О.В. Маміна