Справа № 991/4673/20
Провадження1-кс/991/4821/20

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року                                                                 м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, -
ВСТАНОВИВ:
10 червня 2020 року до суду електронною поштою надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про злочин.
Вимоги скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_2 звернувся до НАБУ із заявами про злочин, в порядку статті 214 КПК України.
Зі змісту скарги вбачається, що відомості згідно вказаної заяви до ЄРДР не внесені в порушення вимог ст.214 КПК України, у зв`язку з чим, заявник просить визнати бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України протиправною, зобов`язати внести відомості до ЄРДР згідно поданої ним заяви із зазначенням правової кваліфікації, а також надати заявнику належним чином завірені витяги з ЄРДР.
Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Як вбачається зі скарги та доданих до неї матеріалів, заявник просить зобов`язати службових осіб Національного антикорупційного бюро України, відповідно до статті 214 КПК України, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані згідно заяви про злочин, та розпочати досудове розслідування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 КПК України.
Скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора подається за правилами ч.2 ст. 132 КПК України до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Згідно положень статті 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України».
У примітці до ст. 45 КК зазначено, що корупційними злочинами вважаються: а)злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем; б) злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 КК України.
Відповідно до ч.5 ст. 216 КПК України детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з таких умов:
1) злочин вчинено:Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України; державним службовцем, посада якого належить до категорії "А"; депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад; суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1-4, 5-11 частини першої статті 15 Закону України "Про прокуратуру"; особою вищого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової та митної справи III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової та митної справи III рангу і вище; військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України; керівником суб`єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків;
2) розмір предмета злочину або завданої ним шкоди в п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на час вчинення злочину (якщо злочин вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків);
3) злочин, передбачений статтею 369, частиною першою статті 369-2 Кримінального кодексу України, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 Кримінального кодексу України або у пункті 1 цієї частини.
За ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Дослідивши зміст заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не містить конкретних посилань на заяви про злочин, які не були розглянуті НАБ України у встановлений ст. 214 КПК України строк.
При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Водночас із змісту заяви вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди  ОСОБА_2 із процесуальними рішеннями судді, ухваленими при розгляді справи. 
Слідчий суддя вважає за необхідне зауважити, що в заяві не зазначено ні реквізитів заяв стосовно яких йде мова у скарзі, ані інформації стосовно конкретних справ, які описано скаржником.
В той же час слідчий суддя вважає за необхідне зауважити, що порушені в заяві про вчинене кримінальне правопорушення питання, є такими, що підлягають розгляду в порядку дисциплінарного провадження щодо судді.
При розгляді цієї скарги слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Слідчий суддя також звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_2 надіслав на електронну адресу суду (вхідний №ЕП-5078/20-Вх від 10.06.2020) скаргу датовану 19.05.2020 року. Додатками до вказаної скарги є: 
-Заява (повідомлення про вчинення кримінального правопорушення суддею ОСОБА_3 за ознаками злочину передбаченого ст. 364 КК України в порядку ст.214 КПК України від 01.06.2020, адресована директору НАБУ ОСОБА_4 ;
-заява про злочин за ознаками ст.ст. 364, 372, 396, 397, КК України від 29.04.2020, адресована: Генеральному прокурору України, директору НАБУ ОСОБА_4 , голові НАЗК ОСОБА_5 , Державному бюро розслідувань (далі ДБР), ТУ ДБР м. Полтава, прокурору Дніпропетровської області;
-заява про злочин за ознаками ст.ст. 190, 364, 375, 396 КК України, вчинений Приватбанком на фоні корупційних зв`язків з представниками влади в державних представництвах від 05.05.2020;
-листи.
В той же час у змісті скарги ОСОБА_2 жодного разу не послався на те, стосовно яких саме конкретних заяв поданих ним стосується на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України. Оскільки в електронному листі сама скарга датована 19.05.2020, в той час як одним із додатків є заяви, датовані датою значно пізнішою від дати скарги, суд має на увазі заяву(повідомлення про вчинення кримінального правопорушення суддею ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 КК України в порядку ст. 214 КПК України від 01.06.2020. 
З огляду на вказані обставини достеменно неможливо встановити безпосередньо яких заяв стосується подана ОСОБА_2 скарга. 
Слід також зазначити, що заява про злочин, яка адресована НАБУ датована 01.06.2020, в той час як сама скарга датована 19.05.2020 та у тексті скарги не зазначено вихідних даних заяв, поданих скаржником, стосовно яких стосується подана скарга. 
Таким чином, слідчий суддя не може розглянути скаргу по суті, оскільки відсутні докази факту подання скаржником заяви про кримінальне правопорушення до Національного антикорупційного бюро до 19.05.2020.
Кримінальний процесуальний закон встановлює підстави для повернення скарги у частині 2 статті 304 КПК України. Втім, законодавством не регулюються випадки, коли суд не може встановити наявність звернення, якого стосується бездіяльність слідчого або прокурора, а тому не може встановити факти, необхідні для розгляду скарги. У випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження (частина 6 статті 9 КПК України).
Слідчий суддя керується загальними засадами кримінального провадження, а саме принципами законності та верховенства права (пункти 1-2, частини 1 статті 7 КПК України). Слідчий суддя також зазначає, що судове рішення повинно бути обґрунтованим і вмотивованим (частина 1 статті 370 КПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації.
Отже, з урахуванням обставин та відсутності доказів, що підтверджують важливі фактичні обставини, які необхідно встановити для розгляду скарги, слідчий суддя приходить до висновку, що у відкритті провадження по скарзі слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 303,304, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.
Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя                                                                       ОСОБА_1