______ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД_____

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Херсон
єдиний унікальний номер справи 663/3072/19 
номер провадження 22ц/819/1095/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (суддя-доповідач) Базіль Л.В.,
суддів: Бездрабко В.О.,
Семиженка Г.В.,
секретар Дундич А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Лічман Олександра Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10.06.2020 року ухвалене у складі судді Пухальського С.В., повний текст рішення складено 16 червня 2020 року, в цивільній справі №663/3072/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про виселення

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року адвокат Колесник Костянтин Анатолійович, діючи від імені ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення його права користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2005 року, позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак, попередній власник будинку ОСОБА_1 до цього часу зареєстрований у вказаному будинку і проживає в ньому та відмовляється добровільно змінити місце реєстрації, що порушує її права, як власника будинку.
З врахуванням заяви про зміну предмета позову від 21.11.2019 року(а.с.42-44), посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 втратив право користування будинком на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2005, позивач просила суд позбавити його права користування належним їй на праві власності житловим будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання та виселення відповідача із житлового будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2019 року до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_3 .
Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 10 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Виселено ОСОБА_1 , з житлового будинку АДРЕСА_1 .
У задоволенні позовної заяви в частині вимоги про позбавлення ОСОБА_1 права користування житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації місця проживання – відмовлено. 
Стягнуто із  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, адвокат Лічман  Олександр Миколайович,  від імені  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що між ОСОБА_3 , в присутності його дружини ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_1 укладено борговий документ - розписку, згідно якої відповідачем передано у борг ОСОБА_3 , грошові кошти в сумі 12750 доларів США з кінцевою датою повернення цих коштів 24 листопада 2020 року. В розписці також зазначено, що до повного повернення взятих у борг коштів, ОСОБА_1 буде проживати в будинку АДРЕСА_1 . Однак, не зважаючи на умови визначені в розписці щодо проживання відповідача у вищезазначеному будинку до повного повернення боргу, позивачка звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 з будинку, чим порушила його права та законні інтереси, оскільки у відповідача немає іншого місця проживання куди б він міг вселитися. Зауважує на тому, що відповідач самовільно не вселявся в будинок, оскільки це була письмова домовленість між сторонами та третьою особою - ОСОБА_3 .
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Колесник К.А. від імені ОСОБА_2 , не погодився з доводами апеляційної скарги, а тому просив скаргу залишити без задовоелння, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що будь яких прав відповідача ОСОБА_1 виселенням з будинку не порушується у зв`язку із їх відсутністю, а розписка написана чоловіком позивачки ОСОБА_3 згідно з якою останній взяв у борг грошові кошти у відповідача ОСОБА_1 та інші умови розписки є недійсними та використовується відповідачем як штучно створений доказ у справі.
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Лічман О.М. та відповідач ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просили скаргу задовольнити.
       Представник ОСОБА_2 , адвокат Колесник А.А. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, пояснивши, що ОСОБА_1 залишався проживати в будинку після його відчуження з дозволу ОСОБА_2 , як родич її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , вважає, що продавши будинок ОСОБА_1 втратив і право на проживання в ньому.
З доводів апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині виселення ОСОБА_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 .
В решті рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
       Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 листопада 2005 року ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) набула право власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстровано у передбаченому законом порядку (т.1 а.с. 4-6).
Незважаючи на перехід права власності на нерухоме майно до позивача, ОСОБА_1 , як колишній власник будинку продовжує мешкати у будинку, сплачує комунальні послуги за електроенергію (а.с.1-3 т.2) та відмовляються у добровільному порядку його звільнити.
Задовольняючи позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що припинення відповідачем свого права власності на зазначений будинок є наслідком припинення у нього і права користування цим житлом.
ОСОБА_4 , як власник спірного нерухомого майна, може вимагати усунення будь-яких порушень свого права, в тому числі і шляхом виселення відповідача з житлового будинку. 
При цьому суд зазначив, що відповідач має у власності інше помешкання.
Проте, такого висновку суд дійшов без належної перевірки фактичних обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК Української РСР).
Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Матеріалами справи встановлено, і це сторонами не заперечується, що позивачка придбаваючи у ОСОБА_1 будинок та укладаючи нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 17.11.2005 року достовірно знала, що ОСОБА_1 на момент вчинення цього правочину залишається бути зареєстрованим у цьому будинку та фактично проживає у ньому, але не заперечила проти цього, а навпаки надала згоду на його проживання та реєстрацію.
Із наявного в матеріалах справи тексту договору купівлі- продажу від 17.11.2005 року взагалі не вбачається, що питання зняття з реєстрації місця проживання та звільнення займаного приміщення ОСОБА_1 повинно було б вирішуватися. 
В пункті 6 вказаного договору, зазначено, що прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України на житловий будинок, який є предметом цього договору немає (а.с.4)
Незважаючи на положення п.6 договору купівлі-продажу від 17.11.2005 року ОСОБА_7 будь-яких претензій до ОСОБА_1 з приводу його проживання та реєстрації місця проживання в спірному будинку і фактичного перешкоджання їй у користуванні новопридбаним нерухомим майном, не пред`явила і від укладення договору купівлі-продажу в передбачений законом спосіб не відмовилась, а навпаки погодила проживання відповідача та його реєстрацію місця проживання в спірному житловому будинку, тобто із правом користування цим будинком відповідачем ОСОБА_1 погодилась.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження обставин, за яких відповідач втратив набуте ним право користування житлом та наявність підстав, передбачених положеннями ст.116 ЖК УРСР для виселення ОСОБА_1 , хоче це є її обов`язком відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України.
Ухвалюючи рішення про виселення відповідача ОСОБА_1 із спірного житлового будинку, суд першої інстанції викладеного не врахував, залишив поза увагою, що ОСОБА_1 залишився проживати в житловому будинку з дозволу позивачки (нового власника), як рідний брат її колишнього чоловіка, ОСОБА_3 , та набув охоронюване законом право на мирне володіння майном у законний спосіб, користується житлом з 2005 року, здійснює оплату послуг з електроенергії, а позивач у відповідності до вимог ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України не надала суду доказів на підтвердження обставин, за яких відповідач втратив таке право користування житлом та наявність підстав, передбачених положеннями ст.116 ЖК Української РСР для виселення відповідача.
Посилання суду першої інстанції на наявність у відповідача іншого помешкання не є підставою для його виселення зі спірного будинку за встановлених обставин.
З урахуванням викладеного ухвалене у справі судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати з постановленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Лічман Олександра Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 червня 2020 року в частині виселення ОСОБА_1 скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий Л.В. Базіль
Судді: В.О. Бездрабко
Г.В. Семиженко
Повний текст постанови складено 27 серпня 2020 року.

Головуючий Л.В. Базіль