ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року 
м. Київ
справа №2040/5355/18
адміністративне провадження №К/9901/69742/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О. А.,
суддів: Дашутіна І.В., Уханенка С.А.
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва Олексія Миколайовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою    ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року, прийняте у складі судді Сліденка А.В. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року,  ухвалену у складі колегії суддів: Яковенка М.М. (головуючий), Лях О.П., Старосуда М.І.,         
І. Суть спору:
1. ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до в.о. начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва Олексія Миколайовича, в якому, з урахуванням ухвали суду від 09.08.2018 про об`єднання вимог, заявлених по справі №2040/5355/18 та по справі №2040/5565/18, а також заяви про уточнення вимог позову від 9.08.2018, просив:
1.1. визнати незаконною бездіяльність щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді на скаргу з приводу незаконних дій працівника патрульної поліції від 15.12.2017;
1.2. зобов`язати надати повну та обґрунтовану відповідь за скаргою на незаконні дії працівника патрульної поліції від 15.12.2017;
1.3. зобов`язати провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійній придатності інспектора роти №4 батальйону №1 лейтенанта поліції Ведмедері Є.В.;
1.4. визнати незаконною бездіяльність в.о. начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва О.М. щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_1 на скаргу з приводу незаконних дій працівника патрульної поліції від 26.12.2017;
1.5. зобов`язати в.о. начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва О.М. надати повну та обґрунтовану відповідь ОСОБА_1 за скаргою на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017;
1.6. зобов`язати в.о. начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва О.М. провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійній придатності інспектора роти №4 батальйону №1 лейтенанта поліції Єрмолаєва М.Г.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що подані письмові звернення (скарги) були неналежно (неповно та невірно) розглянуті владним суб`єктом. Стверджував, що владний суб`єкт безпідставно не прийняв рішень про призначення службових розслідувань відносно працівників патрульної поліції, винних у винесені незаконних постанов про притягнення водія до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. 
3. Відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. 08.09.2016 інспектором роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенантом поліції Ведмедерею Є.В. відносно гр. ОСОБА_1  винесена постанова серії ДР №124713 про накладення адміністративного стягнення у  вигляді штрафу розміром 425,00 грн.
5. Постановою Жовтневого районного суду міста Харкова від 29.11.2016 по справі №639/7408/16-а згадана постанова про накладення штрафу була скасована.
6. Скаргою від 15.12.2017 у порядку  Закону України «Про звернення громадян»  позивач звернувся до В.о. начальника Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва О.М. з приводу порушень закону, допущених інспектором роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенантом поліції Ведмедерею Є.В. при винесенні постанови від 08.09.2016р. серії ДР №124713.
7. Відповідь на скаргу надана листом від 29.01.2018 №Б-2221/41/14/02-2018 за підписом заступника начальника Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Оганісян Р.С.
8. За матеріалами справи також встановлено, що 05.10.2017 інспектором роти №9 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенантом поліції Єрмолаєвим М.Г. відносно гр. ОСОБА_1 була винесена постанова серії БР №672222 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425,00 грн.
9. Постановою Жовтневого районного суду міста Харкова від 23.10.2017р. по справі №639/6043/17 згадане рішення владного суб`єкта про накладення штрафу було скасовано.
10. Скаргою від 26.12.2017 у порядку  Закону України «Про звернення громадян»  позивач звернувся до В.о. начальника Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва О.М. з приводу порушень закону, допущених інспектором роти №9 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенантом поліції Єрмолаєвим М.Г. при винесенні постанови від 05.10.2017 серії БР №672222.
11. Відповідь на скаргу була надана листом від 01.02.2018 №Г-2333/41/14/02-2018 за підписом заступника начальника Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції Оганісян Р.С.
12. Позивач, вважаючи, що вказані скарги відповідачем розглянуті неналежно (неповно та невірно), звернувся з даним позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
13. Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 09 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовив.
14. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем відповідач по справі Ніколаєв О.М. не брав участі у розгляді скарги громадянина, що не суперечить  Закону України «Про звернення громадян», відтак заявлені до цього суб`єкта права вимоги задоволенню не підлягають. 
14.1. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах права позивача були повністю, дієво та ефективно поновлені постановами Жовтневого районного суду міста Харкова від 29.11.2016 по справі №639/7408/16-а і Жовтневого районного суду  міста  Харкова від 23.10.2017  по справі №639/6043/17. Реалізація наміру домогтись припинення проходження (у формі звільнення) поліцейським публічної служби в органах національної поліції України за своєю правовою суттю та змістом не є способом поновлення права особи у публічних правовідносинах.
15. Харківський апеляційний адміністративний суд постановою 28 листопада 2018 року скасував рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року та ухвалив нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовив.
16. Таке рішення апеляційного суду ґрунтується на тому, що оскільки суд першої інстанції не залучив до участі у справі належного відповідача, а  Кодекс адміністративного судочинства України  не надає апеляційній інстанції процесуальних повноважень здійснювати на стадії апеляційного розгляду справи заміну неналежного відповідача чи залучати другого відповідача, а також повертати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, результатом розгляду цієї справи повинна бути відмова у задоволенні позовних вимог до в.о. начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва Олексія Миколайовича. При цьому суд зазначив, що правових підстав для надання правової оцінки щодо суті заявлених позовних вимог в даному випадку не має, з огляду на можливість звернення позивача із адміністративним позовом до належної особи, як суб`єкта владних повноважень, який здійснив розгляд скарги та надавав відповідну відповідь за наслідками такого розгляду. Не залучення належної сторони у справі або не заміна не може мати наслідки для надання будь-якої правової оцінки характеру спірних правовідносин.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
17. Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
18. У скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
19.   Касаційна скарга обґрунтована тим, що задоволення частково судом апеляційної інстанції апеляційної скарги позивача на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року та відмова у задоволенні позовних вимог не призвело до поновлення порушених прав позивача щодо ненадання повної та обґрунтованої відповіді.
20. Скаржник також зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, відмовивши у задоволенні позовних вимог, зокрема з тих підстав, на які позивач не посилався. Також вказав, що у скаргах на незаконні дії працівників поліції позивач просив начальника УПП в Харківській області ДПП надати відповідь на 6 запитань. Однак у відповіді на скарги відповідач не надав чіткої та обґрунтованої відповіді на кожне поставлене позивачем запитання, що і стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав позивача.  Також при винесенні рішення судом першої інстанції було порушено ч.2 ст.77 КАС України, оскільки суд прийняв до уваги твердження (докази) відповідача, які не були ним покладені в основу оскаржуваного рішення.
21. Відповідач своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до  статті 338 КАС України  не перешкоджає касаційному перегляду справи.
V. Джерела права й акти їх застосування
22.    Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених  статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства  (далі -  КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
23. За приписами частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
24. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
25. Згідно із ч. 1      ст. 5. Закону України «Про інформацію»   кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
26. Відповідно до ч. 2      ст. 7 Закону України «Про інформацію» ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
27.   Закон України «Про звернення громадян»    регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм    Конституцією України    права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
28. Частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян»    передбачено право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
29. Відповідно до      ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
29.1.  Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
29.2.  Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених      Конституцією     та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
29.3.  Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
30.  Згідно з частиною першою      статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
31. Відповідно до  ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»  звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
31.1.  Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
32.2.  Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
32.3.  Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
33. Згідно з частинами першою та третьою     статті 15 Закону України «Про звернення громадян»  органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
33.1.  Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
34.      Статтею 19  Закону України «Про звернення громадян»      передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають      закону     або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;  письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
34.1.  У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
35.  Відповідно до      статті 20 Закону України «Про звернення громадян»       звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
36. Відповідно до частини третьої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
37. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (частина 7    статті 48 КАС України).
VI. Висновок Верховного Суду
38. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
39. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповіді на скарги від 15.12.2017 та 26.12.2017, в яких в тому числі були сформовані вимоги щодо притягнення до адміністративної та дисциплінарної відповідальності Ведмедерю Є.В. та Єрмолаєва М.Г. були надані заступником начальника Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області Оганісяном Р.С.
40. В той же час, позивач відповідачем по справі визначив виконуючого обов`язки начальника Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Ніколаєва О.М., який не брав участі у розгляді скарги позивача, а тому не є учасником спірних правовідносин.
41. Суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
42. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
43. Таким чином, суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
44. Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним.
45. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, а також за ініціативою суду.
46. Аналіз частини третьої  статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що можливість заміни неналежної сторони у справі передбачена лише у суді першої інстанції.
47. Так, особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обв`язки, визначені  КАС України.
48. Залучення ж такої особи на стадії апеляційного чи касаційного розгляду справи позбавляє залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими  КАС України  в суді першої та апеляційної інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
49. Таким чином, в силу наведених вище приписів процесуального законодавства суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження був позбавлений можливості в межах наданих йому    КАС України    процесуальних повноважень виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та здійснити заміну первинного відповідача належним відповідачем.
50. Так само в силу приписів  статті 315 КАС України  суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення поршень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.
51. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад,    дійшов обґрунтованого висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та    відмови у задоволенні позову, заявленого до неналежного відповідача.
52. При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
53. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 13 червня 2018 року (справа №303/3416/17), та від 10 липня 2018 року (справа №336/4525/17).
54. Тому, суд апеляційної інстанції, на підставі пункту 4 частини третьої  статті 317 КАС України  обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове про відмову у задоволенні позову через безпідставність пред`явлення позову до виконуючого обов`язки начальника Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Ніколаєва О.М.
55. Що стосується вимог касаційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції, Верховний Суд зазначає, що в результаті його перегляду в апеляційному порядку постановою апеляційного суду зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, а тому підстави для його перегляду Верховним Судом як судом касаційної інстанції в адміністративних справах у порядку, визначеному главою 2 розділу ІІІ чинної редакції КАС України, відсутні. 
56. Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових    рішень.
57. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
58. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
59. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального  закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
60. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
VII. Судові витрати
61. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі №2040/5355/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    І.В. Дашутін 

                                                              С.А. Уханенко