Справа № 991/5287/20
Провадження1-кс/991/5444/20

У Х В А Л А 

08 липня 2020 року                                                        м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України (далі – НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР). 
Свою скаргу заявниця обґрунтовує тим, що 19.06.2020 вона звернулась до НАБУ заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Зазначену заяву-повідомлення НАБУ отримало 22.06.2020. Втім, за твердженням заявниці, відомсти про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР внесені не були.
Зазначена бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, на думку заявниці, суперечать положенням ч. 1 ст. 214 КПК України, яка закріплює обов`язок слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. У зв`язку з цим,  ОСОБА_4 звернулась до Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність службових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та просить слідчого суддю зобов`язати останніх внести до ЄРДР відомості, викладені в її заяві-повідомленні від 19.06.2020 про кримінальні правопорушення,
ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про день та час судового засідання. Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 скаргу ОСОБА_4 підтримав, просив задовольнити вимоги скарги у повному обсязі. 
Особа, бездіяльність якої оскаржується, в судове засідання не з`явилась. Від представника НАБУ до суду надійшли письмові пояснення, у змісті яких ОСОБА_5 зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України та п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення. У заяві  ОСОБА_4 від 19.06.2020 не було наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ. Крім цього в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» та відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
Отже можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватися як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку. Однак заявник, звернувшись до НАБУ із заявою про вчинення кримінальних правопорушень намагається оскаржити судові рішення поза передбаченим процесуальним законом порядком, що може мати наслідком втручання у діяльність судді.
З огляду на викладене Головним підрозділом детективів НАБУ за результатами опрацювання в межах компетенції заяви  ОСОБА_4  не встановлено достатніх даних для внесення відомостей до ЄРДР, про що автора було повідомлено та надано роз`яснення листом № 11-188/22420 від 24.06.2020.
Посилаючись на вищевказані обставини уповноважена особа НАБУ ОСОБА_5 просить у задоволенні скарги відмовити повністю та розглянути її без участі представника НАБУ. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши скаргу  ОСОБА_4  та доводи, якими вона обґрунтовується, заслухавши пояснення заявниці у судовому засіданні, слідчий суддя керується наступним.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Крім цього, при розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, слідчий суддя також враховує Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013. Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Слідчим суддею було встановлено, що у заяві  ОСОБА_4  від 19.06.2020заявниця стверджує, що суддя Господарського суду м. Києва ОСОБА_6 не врахував клопотанням ТОВ «Градострой» від 27.04.2020 про перенесення підготовного судового засідання у зв`язку з карантинними заходами у справі № 910/4510/20 та провів підготовче судове засідання без участі ТОВ «Градострой» (відповідача). Тим самим суддя порушив її право на надання належного відзиву. У таких діях судді ОСОБА_6 заявниця вбачає ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України.
Дослідивши матеріали скарги  ОСОБА_4 слідчим суддею встановлено, що доводи заявниці про вчинення суддею Господарського суду м. Києва ОСОБА_6 можливих кримінальних правопорушень, ґрунтуються на незадоволенні заявницею прийнятим процесуальним рішенням вищезазначеним суддею під час розгляду справи № 910/4510/20. На переконання слідчого судді, факт незгоди із судовим рішення не свідчить про його неправосудність чи зловживання владою або службовим становищем суддею при його постановленні. 
За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Таким чином, питання про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції вирішується судом апеляційної інстанції. А ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.
На підставі викладеного, враховуючи, що заява  ОСОБА_4  від 19.06.2020не містить конкретних фактичних даних, які б вказували на наявність у діях судді Господарського суду м. Києва ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, а фактично зводиться до незгоди із прийнятими процесуальним рішенням при розгляді справи № 910/4510/20, на переконання слідчого судді, скарга  ОСОБА_4 є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що відповідно до ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», існує процедура притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. У разі виявлення порушень під час судового процесу, особа має право порушити питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Підставами такої відповідальності є, зокрема умисна або внаслідок недбалості незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З огляду на зазначене, керуючись ст. ст. 214, 303- 307, 309, 376, 392, 393, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення на підставі Рішення Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17.06.2020 (у справі № 3-180/2018(1644/18).

Слідчий суддя                                                         ОСОБА_1