КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 757/60816/19-ц                               Головуючий у 1-й інстанції суддя: Вовк С.В.
 
14 липня 2020 року                                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В., 
секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення пені у розмірі трьох процентів річних,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» та на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 3 річних: за договором від 06 лютого 2014 року № SAMDNWFD0070072034200 в сумі 33 329, 50 дол. США; за договором від 06 лютого 2014 року № SAMDNWFD0070072033400 в сумі 44 439, 37 дол. США; за договором від 06 лютого 2014 року № SAMDNWFD007007203280 в сумі 145 441, 62 дол. США.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 три проценти річних в сумі 20 000, 00 дол. США, що станом на 02 березня 2020 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 491 800, 00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір пені на підставі ст. 551 ЦК України. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Вказує, що період за який позивач має право стягувати пеню виключно з 06.11.2019 по дату розрахунку у позовній заяві 15.11.2019, що становить 10 днів. Зазначає, що розмір пені значно перевищує розмір збитків та при її стягненні повинні застосовуватись принципи розумності та справедливості.
Звертає увагу на те, що пеня має обчислюватися та стягуватися виключно у національній валюті України - гривні.
ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подала.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8428/2020	
У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Кобзар Ю.Б підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.
ОСОБА_2 в інтересах  ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 лютого 2014 року між  ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070072034200. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 3 000,00 дол. США.
06 лютого 2014 року між  ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070072033400. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 4 000,00 дол. США.
06 лютого 2014 року між  ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070072032800. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 13 000,00 дол. США.
Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача були заблоковані відповідачем.
З метою отримання належних позивачу коштів за договорами у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 лютого 2018 року, 28 березня 2018 року було зареєстровано заяви про перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 , але подані заяви не були задоволені.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року, у справі № 757/18976/18-ц зобов`язано АТ «КБ «ПриватБанк» перерахувати ОСОБА_1 кошти: 13 282, 34 дол. США з рахунку № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_1 , кошти 4 058, 39 дол. США з рахунку № НОМЕР_3 на рахунок № НОМЕР_1 , кошти 3 043, 79 дол. США з рахунку № НОМЕР_4 на рахунок № НОМЕР_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
20 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій пропонував банку виконати у добровільному порядку рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року у справі № 757/18976/18-ц та зазначив, що у разі якщо протягом 10 днів з дати отримання даної заяви рішення суду не буде виконано сторона позивача буде змушена звернутися до суду із позовом про стягнення з банка пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16 вересня 2019 року № 20.1.0.0.0./7-190820/2210 банк повідомив позивачу, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року оскаржено в апеляційному порядку, у зв`язку з чим банк не має змоги задовольнити запит.
Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
Встановлено наявність основного боргу за договорами вкладу ПАТ КБ «ПриватБанк» перед ОСОБА_1 .
Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року, у справі № 757/18976/18-ц зобов`язано АТ «КБ «ПриватБанк» перерахувати ОСОБА_1 
кошти 13 282, 34 дол. США з рахунку № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_5 8286;
кошти 4 058, 39 дол. США з рахунку № НОМЕР_3 на рахунок № НОМЕР_6 1144 8286;
кошти 3 043, 79 дол. США з рахунку № НОМЕР_4 на рахунок № НОМЕР_6 1144 8286 (а. с. 8-12).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Щодо стягнення пені у розмірі 3% відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає наступне.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).
Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Таким чином цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.
Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Представник відповідача клопотав про зменшення розміру стягнутої пені судом першої інстанції, а представник позивача заперечував проти такого клопотання посилаючись на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за вищевказаними договорами вкладу.
При розгляді справи в суді першої інстанції було пораховано пеню в іноземній валюті, однак остання підлягає стягненню у національній валюті України, в зв`язку з чим вважає за необхідним, враховуючи принципи розумності та справедливості, зменшивши її розмір визначити пеню за невиконання договорів банківського вкладу в розмір 491 800 грн.
На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим визначив розмір пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в доларах з переведенням в гривневий еквівалент, що не відповідає нормамам матеріального права.
Доводи апеляційної скарги про визначений невірний період розрахунку пені не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, оскільки останній починає здійснюватись з початку невиконання грошового зобов`язання, а не з часу винесення рішення суду за наслідками розгляду про стягнення вже наявної заборгованості.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного розміру пені.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини наступним чином:
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001; код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) пеню у розмірі 3% відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у сумі 491 800 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.
 
Повний текст постанови складено 15.07.2020.
 
Головуючий:                                                                          В.В. Саліхов

Судді:                                                                                      І.М. Вербова

О.В. Шахова