Постанова
Іменем України
 
21 липня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 296/8550/16-ц
 
провадження № 61-34797св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Родовід Банк», 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2017 року у складі судді Сингаївського О. П. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 04 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк (далі -ПАТ КБ) «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до                              ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов мотивовано тим, що 25 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 60/АК-00003.08.2, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_6 кредит у вигляді                   невідновлювальної кредитної лінії на загальну суму 10 502 доларів США терміном до 25 квітня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,7% річних до 03 листопада 2008 року, 9,7% річних                 з 03 листопада 2008 року та 7,7% річних з 12 березня 2009 року.
 
Зазначало, що у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 квітня 2008 року між ним та відповідачами: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори поруки, згідно з якими останні зобов`язувалися солідарно з позичальником відповідати за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором та всіх додаткових угод.
 
Вказувало, що 12 березня 2009 року були укладені додаткові угоди №2 до договорів поруки від 25 квітня 2008 року, відповідно до яких поручителів було повідомлено про зміни, що були внесені до кредитного договору                   № 60/АК-00003.08.2 від 25 квітня 2008 року.
 
Стверджувало, що  ОСОБА_5 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 01 вересня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 2 323,59 доларів США та 784 578,83 грн,  що складається з:
сума простроченої заборгованості за кредитом - 2 184,74 доларів США;
сума простроченої заборгованості за відсотками - 138,85 доларів США;
сума простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту -             9 558,11 грн;
сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості -                              723 742,01 грн;
сума пені за несвоєчасне погашення процентів - 41 980,65 грн;
загальна сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості -      4 617,89 грн;
сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 4 680,16 грн.
 
Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «Родовід Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року                                № 60/АК-00003.08.2 та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2017 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року                      № 60/АК-00003.08.2 в сумі 2 323,59 доларів США та 84 036, 94 грн, яка складається з:
сума простроченої заборгованості за кредитом 2 184,74 доларів США;
сума простроченої заборгованості за відсотками 138,85 доларів США;
сума простроченої заборгованості та платою за обслуговування кредиту              9 558,11 грн;
сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості 61505,42 грн;
сума пені за несвоєчасне погашення процентів 3675,36 грн;
загальна сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості              4 617,89 грн;
сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту 4 680,16 грн.
У задоволенні решти позову відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки боржник не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у зв`язку із чим станом на 01 вересня 2016 року виникла заборгованість на суму                   2323,59 доларів США та 784578,83 грн, відтак, позов до ОСОБА_4 є обгрунтованим.
Проте, суд вважав за можливе зменшити суму пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості з 723 742,01 грн до 61 505,42 грн, суму пені за несвоєчасне погашення процентів - з 41 980,65 грн до 3 675,36 грн.
 
Щодо позовних вимог до поручителів районний суд зазначив, що банк мав право пред`явити вимогу до поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виконання порушеного зобов`язання боржником ОСОБА_4 ) щодо повернення кредиту, починаючи з 25 квітня                2015 року, протягом наступних 6 місяців, тобто до 25 жовтня 2015 року.
Таку вимогу до поручителів банк пред`явив лише 10 жовтня 2016 року, після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, отже, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 04 квітня                   2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» залишено без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2017 року без змін.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_4 ) заборгованості за кредитним договором та зменшення суми пені за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, оскільки така значно перевищує розмір збитків; позичальник більше як двох третин тіла кредиту банку повернув;                              є учасником бойових дій та інвалідом війни 3-ої групи, має на утриманні малолітнього сина та вироком суду на нього покладено обов`язок відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП.
 
Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те,                 що на час звернення позивача із відповідним позовом до суду порука за обома договорами поруки припинилася, а тому, районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду,                      ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Родовід Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 323,59 доларів США та 382 007,17 грн, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не відповідають положенням матеріального права та підлягають скасуванню, оскільки висновки судів за результатами розгляду справи не відповідають обставинам справи.
 
Зазначає, що звернулося до суду з позовом в межах позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, оскільки кредитна лінія була відкрита до 25 квітня 2015 року.
 
Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які могли бути підставою для застосування частини третьої статті 551 ЦК України. При цьому зазначає, що про застосування частини третьої статті 551 ЦК України було заявлено представником ОСОБА_2 , який не мав повноважень на представництво інтересів ОСОБА_4 .
 
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
 
У лютому 2019 року представник ОСОБА_4 - адвокат    Новик Л. В. подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, отже, підстав для її задоволення немає.
Зазначає, що підстав для задоволення вимог до поручителів немає, оскільки порука за обома договорами поруки припинена.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У червні 2018 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Штелик С. П. від 14 грудня                   2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
25 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого             є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 60/АК-00003.08.2, відповідно до якого останньому відкрито невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 10502 доларів США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів зі ставкою 7,7 % річних терміном до 25 квітня 2015 року. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та процентами позичальник зобов`язався сплатити банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.
Згідно з пунктом 1.5.1 договору, щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту (том 1, а. с. 7-16).
 
Відповідно до додаткових угод від 03 листопада 2008 року та 12 березня 2009 року, укладених між ВАТ «Родовід Банк» та  ОСОБА_5 процентна ставка за користування кредитом                            з 03 листопада 2008 року - 9,7% річних, а з 12 березня 2009 року - 7,7% річних (том 1, а. с. 17-19, 22).
 
З метою забезпечення виконання основного зобов`язання між банком та ОСОБА_2 25 квітня 2008 року був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором та всіх додаткових угодах до кредитного договору, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору (том 1, а. с. 27-28).
 
З метою забезпечення виконання основного зобов`язання між банком та ОСОБА_3 25 квітня 2008 року був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором та всіх додаткових угодах до кредитного договору, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору (том 1, а. с. 25-26).
 
Додатковими угодами № 2 до договорів поруки від 12 березня 2009 року, поручителі були повідомлені про зміни, що були внесені до кредитного договору (том 1, а. с. 29-31).
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Родовід Банк» задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).
 
Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
 
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
 
Судами встановлено, що 25 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 60/АК-00003.08.2.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 квітня 2008 року між банком та відповідачами: ОСОБА_2 та                     ОСОБА_3 укладено договори поруки, згідно з якими останні зобов`язувалися солідарно з позичальником відповідати за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором та всіх додаткових угод.
Пунктом 4.1 договорів поруки встановлено, що договір діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. 
У пункті 4.3 договорів поруки визначено, що договір припиняється припиненням дії кредитного договору, а також у випадках, передбачених ЦК України та ГК України.
Відповідно до кредитного договору від 25 квітня 2008 року позичальнику надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на загальну суму 10 502 доларів США терміном до 25 квітня 2015 року. При цьому умовами кредитного договору передбачене щомісячне погашення кредитної заборгованості.
 
Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору, сторони встановили також й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів).
 
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
 
З огляду на те, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки або якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). 
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання на підставі положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
 
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 6-1009цс17.
 
Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до поручителів, оскільки строк пред`явлення кредитором вимог до них про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.
При цьому суди правильно встановили початок відліку шестимісячного строку для пред`явлення вимог кредитором до поручителів з 25 квітня            2015 року (останній день повернення кредиту) та визначили, що позовна заява від 10 жовтня 2016 року, подана з пропущенням встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі                           № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18 ).
 
Колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та наявності підстав для зменшення суми пені за тілом кредиту та процентами за користування кредитом на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, що узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права                 і зводяться до необхідності переоцінки встановлених судом обставин, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
 
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій надано відповіді на всі аргументи і доводи учасників справи, які мають важливе юридичне значення для правильного вирішення справи.
 
Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.
 
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області                     від 04 квітня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
І. А. Воробйова
Ю. В. Черняк