КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                           
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі:
секретаря судового засідання                             Бендюжик Ю.А.
захисника                                                            Кравченка А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті  Києві апеляційну скаргу захисника Кравченка Антона Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2020, -
В С Т А Н О В И В
Цією постановою  ОСОБА_1  визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.
 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду захисник Кравченко Антон Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій він просить апеляційний суд скасувати оскаржувану постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2020 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги захисник Кравченко А.В. вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення наявне безпідставне посилання на ст.. 9 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оскільки такий протокол не врегульований жодною з частин ст. 9 Закону. Крім цього апелянт зазначає, що безпідставними є посилання на п. 2 Правил перетинання Державного кордону громадянами України, вказаною нормою громадянин України зобов`язується  здійснювати виїзд на підставі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, оскільки уповноважені посадові особи ДПС України не застосували до ОСОБА_1 відмову у перетині державного кордону, а отже твердження про порушення правил є неправомірним. Крім цього апелянт зазначає, що жоден з рапортів не адресовано до суду, вони не містять доказів реєстрації або отримання їх належними (вказаними) адресатами, а тому вони не містять необхідних ознак належних та допустимих доказів по справі. Також апелянт вказує, що матеріали справи не містять ніяких доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1КУпАП. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що в ч.1 ст. 204-1 КУпАП відсутні передумови обов`язкового застосування конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення. Крім цього адвокат Кравченко А.В. зазначає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад будь-якого правопорушення, оскільки вона помилково пред`явила паспорт підданої Великої Британії . Також апелянт зазначає, про відсутність умислу в діях ОСОБА_1 на вчинення правопорушення, оскільки вона помилково та не навмисно пред`явила паспорт підданої Великої Британії та одразу добровільно повідомила співробітникам ДПС України про наявність у неї паспорта громадянина України для виїзду за кордон. В апеляційній скарзі адвокат Кравченко А.В. зазначає, що викладена в протоколі про адміністративне правопорушення фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно її змінювати, а також відшукувати докази на користь обвинувачення.
 
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 03.01.2020 о 18.15 год., всупереч вимог ст. 9 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадянам України», намагалася незаконно перетнути державний кордон України, а саме, пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянки Великої Британії НОМЕР_1 виданий на її ім`я, чим порушила п. 2 правил перетинання громадянами України державного кордону України, що затверджено постановою КМУ від 27.01.1995 №57, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. 
 
ОСОБА_1 , будучи завчасно у належний спосіб повідомлена про дату, час та місце судового розгляду  її  апеляційної скарги, до суду не з`явилася. 30.06.2020 року до суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 , про розгляд апеляційної скарги без її участі. Враховуючи вказані обставини суд вважає за можливе здійснювати розгляд наявної апеляційної скарги існуючим складом.
 
Щодо суті апеляційних вимог, то заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка А.В. на підтримку апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги,  а також доводи апеляції, суд вважає, що апеляційна скарга адвоката Кравченка А.В. в інтересах ОСОБА_1  підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Однак, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону дотримано не було, що підтверджується слідуючим.
Так, суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненому правопорушенні зазначив, що вина останньої підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №040966 від 03.01.2020 року.
З таким висновком апеляційний суд погодитись не може, зважаючи на слідуюче.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» Суд вказує, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Так, зі змісту протоколу серії ЧЦП №040966 від 03.10.2018 вбачається, що ОСОБА_1 , ставиться в вину порушення вимог п. 2 правил перетинання громадянами України державного кордону України, що затверджено постановою КМУ від 27.01.1995 №57. 
Однак, у постанові Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 03.01.2020 о 18.15 год., всупереч вимог ст. 9 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадянам України», намагалася незаконно перетнути державний кордон України, а саме, пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянки Великої Британії НОМЕР_1 виданий на її ім`я, чим порушила п. 2 правил перетинання громадянами України державного кордону України, що затверджено постановою КМУ від 27.01.1995 №57, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Відтак, оскільки суд самостійно встановив що ОСОБА_1 в порушення ст. 9 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадянам України» намагалася незаконно перетнути державний кордон України, а саме, пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянки Великої Британії НОМЕР_1 виданий на її ім`я, тоді як таке обвинувачення виходячи зі змісту протоколу їй не пред`являлось уповноваженим на складання матеріалів органом, то приходжу до висновку, що фактично суд першої інстанції перебрав на себе функцію обвинувачення, що порушує право на захист ОСОБА_1 та принцип рівності сторін процесу.
Крім того, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції не звернув уваги на матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема на те, що при перетині кордону у громадянки ОСОБА_1 при собі був наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який вона добровільно надавала працівникам прикордонної служби, тобто у даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП оскільки відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску через державний кордон України у чотирьох виключних випадках: без відповідних документів; з використанням підробленого документа; з використанням документів, що містять недостовірні відомості про особу; без дозволу відповідних органів влади, а дії ОСОБА_1 не підпадають під жоден з цих випадків.
Відповідно до п. 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила), на підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон, прийнятого відповідно до ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетині державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові.
Пунктом 16 Правил, встановлено, що паспортні документи,я кі використовуються для вчиненні адміністративного правопорушення тимчасово затримуються або вилучаються уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону.
Матеріалами справи про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 здійснила перетинання кордону, працівниками прикордонної служби її не було затримано. Крім цього не велучалися ні закордонний паспорт громадянина України, ні закордонний паспорт громадянина Великої Британії.
Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на зазначений конституційний припис, а також зважаючи на висновки, зроблені в рішеннях ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia», «Karelin v. Russia», «Кобець проти України», які згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV застосовують при розгляді справ як джерело права, ? оскаржувана постановаСолом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2020 підлягає скасуванню, а провадження по справі відносно ОСОБА_1  за ч.1 ст.204-1 КУпАП ? закриттю з підстав відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст. 294 КУпАП, суддя -                               
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Кравченко А.В. задовольнити.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2020, про визнання ОСОБА_1 винною за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП з накладенням штрафу та стягненням судового збору, скасувати та закрити провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.  
 
Суддя                                                                                                    Р.М. Ігнатов

Справа №760/234/20
Апеляційне провадження № 33/824/1280/2020
Категорія:  ст.204-1  КУпАП
Суддя у першій інстанції -  Криворот О.О.
Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.