ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

21 серпня 2020 року
м. Харків

справа № 626/2630/19 
провадження № 22ц/818/3785/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Пилипчук Н.П., Яцини В.Б., 

імена (найменування) сторін:
позивач – Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Крилової Олени Валеріївни – представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 26 березня 2020 року в складі судді Гусара П.І., 

у с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») в особі представника Гребенюка Олександра Сергійовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 березня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 6 596,66 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 належним чином не виконала умови договору та порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків за користування кредитом та пені, складає суму в розмірі 18 330,63 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. 

13 січня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що згідно з генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04 березня 2015 року була реструктуризована заборгованість за кредитним договором, укладеним між нею та банком 05 липня 2013 року № SAMDN52000095937537, з кінцевим строком погашення 31 березня 2016 року, а також надано кредит в розмірі 6 596,66 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 12 місяців. В пункті 2.2. договору зазначено, що при порушенні позичальником строків погашення кредиту більш ніж на 31 день за зобов`язаннями, строк яких не наступив, сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення; заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою; позичальник сплачує банку штраф в розмірі 961,24 грн. Про порушення умов договору банку було відомо з 20 грудня 2015 року, однак позов пред`явлено 28 листопада 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності. 

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 26 березня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому наявні підстави для стягнення заборгованості за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04 березня 2015 року в загальному розмірі 18 330,63 грн, однак позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявила відповідачка.

10 червня 2020 року Крилова Олена Валеріївна – представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк дії картки № НОМЕР_1 , якою користувалась відповідачка, встановлено до грудня 2018 року. Висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є помилковим, оскільки не узгоджується з правовою позицією, що міститься в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 18 червня 2014 року справі № 6-61цс14, згідно з якою відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку; за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо погашення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. 

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або  частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України). 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 04 березня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 6 596,66 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 належним чином не виконала умови договору та порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в загальному розмірі 18 330,63 грн (яка складається з заборгованості: за кредитом - в розмірі 5 544,88 грн, за відсотками за користування кредитом – в розмірі 2 370,38 грн, пені – в розмірі 10 415,37 грн), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. 

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). 

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свої права в примусовому порядку через суд.

Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. 

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

В пунктах 1.1.1., 1.1.2., 1.1.3., 2.1., 2.2. та 2.8. генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04 березня 2015 року сторони узгодили зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 260,82 грн, комісію на 104,78 грн, пеню на 00,00 грн, штраф на 595,64 грн. 

Заборгованість за договором № 1 з дати підписання генеральної угоди складає 7 046,66 грн.

Дата кінцевого погашення заборгованості за договором № 1 31 березня 2016 року.

Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 6 596,66 грн на строк 12 місяців, з 04 березня 2015 року по 31 березня 2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 6 596,66 грн в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в зазначені в Заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 580,36 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 березня 2016 року.

При порушенні позичальником строків погашення кредиту більш ніж на 31 день за зобов`язаннями, строк яких не настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення; заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою; позичальник сплачує банку штраф в розмірі 961,24 грн. 

При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах і правилах за кожний день прострочки. 

Отже сторони обумовили у письмовому вигляді сплату позичальником щомісячних платежів в сумі 580,36 грн для погашення заборгованості по кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами та пені. 

Термін дії картки № НОМЕР_1 - до грудня 2018 року.

Останній платіж на погашення заборгованості за користування кредитним коштами ОСОБА_1 здійснила 13 грудня 2016 року в сумі 8,76 грн.

З указаним позовом банк звернувся в листопаді 2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Із письмових пояснень Шевченка Антона Олександровича – представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що станом на грудень 2018 року проценти становлять суму в розмірі 1 931,41 грн, який відповідачкою не спростовано.

З огляду на викладене, правових підстав для відмови в задоволенні позову щодо стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 544,88 грн та за відсотками за користування кредитом в розмірі 1 931,41 грн у суду першої інстанції не було.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приват Банк» в частині вирішення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 544,88 грн та за відсотками за користування кредитом в розмірі 1 931,41 грн підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви – в розмірі 1 921,00 грн, за подачу апеляційної скарги – в розмірі 2 881,50 грн (а. с. 1, 116).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1 921,00 грн із розрахунку: 18 330,62 грн (заявлені вимоги) : 7 476,29 грн (задоволені позовні вимоги) = 2,5; 1 921,00 грн : 2,5 = 768,40 грн; 2 881,50 : 2,5 = 1 152,60 грн (768,40 + 1 152,60).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 4, 376 ч. 1 п. 4, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Валеріївни – представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 

Заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 26 березня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04 березня 2015 року в розмірі 7 476,29 грн (сім тисяч чотириста сімдесят шість грн 29 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1 921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн 00 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 21 серпня 2020 року. 

Головуючий А.В.Котелевець
Судді Н.П.Пилипчук
В.Б.Яцина