КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №761/27795/19                                        Головуючий у І інстанції - Шевченко Т.М.
№22-ц/824/4297/2020                                          Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

                                                                     ПОСТАНОВА
                                                                ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
       08 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,
за участю секретаря  Спеней О.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Герасько Лариси Юхимівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1  на  рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут медицини та праці ім..Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» про визнання незаконним медичного висновку та його скасування, визнання захворювання професійним,-
                                                  
                                                                 встановив:
 
  ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ДУ "Інститут медицини та праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України" про визнання незаконним медичного висновку та його скасування, визнання захворювання професійним.
 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що до травня 2013 року він працював електрослюсарем на дільниці 27 «Алселормітел» Кривий Ріг. 15 травня 2013 року звільнений з роботи за власним бажанням. Основна причина звільнення - поганий стан здоров`я. Позивач змушений був оформити пенсію. У квітні 2013 року, коли позивач ще працював, він знаходився на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 9. Згідно рекомендацій, зазначених у виписці, позивачу необхідна була консультація лікаря з професійних захворювань. Після виписки з лікарні працювати він не зміг і змушений був звільнитися.
 
03 жовтня 2013 року згідно висновку № 54/5 ЛЕК Міського центру профпатології позивачу встановлено діагнози - ХОЗЛ ІІ ст., пневмофіброз, емфізема легень, ДН - І - ІІ ст. З 17 січня 2014 року до 03 лютого 2014 року позивач знаходився на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 4. 13 лютого 2014 року згідно висновку № 10/18 ЛЕК Міського центру профпатології встановлено інші діагнози. Працювати позивач не зміг. Неодноразово звертався до різних медичних закладів для встановлення йому остаточних діагнозів, які відносяться до хронічних професійних захворювань. 04 січня 2018 року він визнаний інвалідом 3 групи по зору довічно. Стан здоров`я не покращувався. 15 травня 2019 року йому була проведена операція. В кінці червня 2019 року він отримав копію медичного висновку ЦЛЕК про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 23 квітня 2019 року, в якому зазначено, що всі захворювання позивача не віднесені до категорії професійних, оскільки вони виникли після припинення роботи в шкідливих умовах.
 
З таким висновком позивач не погоджується. На шахті, де працював позивач, протягом тривалого часу грубо порушували ст. 13 Закону України "Про охорону праці" та ст. 153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання.
 
За таких підстав, позивач просить визнати незаконним та скасувати медичний висновок ЦЛЕК Інституту медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної медичної академії наук України про наявність (відсутність) професійного характеру захвоювання від 23 квітня 2019 року; визнати, що встановлені йому діагнози захворювань, а саме хронічний бронхіт ІІ ст., прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН (0) ст., хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з больовим синдромом виникли під впливом хімічних факторів та промислових аерозолів і відносяться до професійних.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні позову.
 
    В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не дослідив того питання, що на шахті де він працював, протягом тривалого часу грубо порушували умови праці. 
 
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
       Судом першої інстанції встановлено, що з ОСОБА_1 працював з 15.05.1986 р. по 27.10.1987 року слюсарем з ремонту обладнання «Київтехнобслуговування», з 30.11.1987 року по 15.04.1988 року учнем вулканізаторника, цех № 3 Київський завод, з 30.09.1988р. слюсарем з ремонту автомобілів, Криворізька автобаза № 15., з 02.01.1990р. інженером, Криворізька автобаза № 15, з 03.01.1990 року по 17.01.1992 року старшим механіком, цех без рельсового транспорту «Криворізький коксохімзавод», з 19.01.1992 року по 01.07.1992 року головним механіком ПП «Рембудтранс», з 19.04.1993 року головним механіком МП «Мечта», з 02.05.1998 року головним інженером ТОВ «Норма ЛТД», з 07.07.1999 року майстром з ремонту Криворізьке АТП № 14130, з 05.01.2001 року менеджером ТОВ «ВИТО», з 06.06.2001 року майстром ПП «Цикл», з 25.06.2002 року слюсарем-ремонтником, вуглепідготовчий цех КДГМК «Криворіжсталь», з 02.12.2002 року дробильником ДФС шахтоуправління КДГМК «Криворіжсталь», з 06.09.2004 року майстром дільниці ДФС шахтоуправління КДГМК «Криворіжсталь» та з 06.09.2004 року по 15.05.2013 року електрослюсарем (слюсар) черговим та з ремонту обладнання, шахтоуправління ПАТ «АрселорМіттал Кривий Р».
 
15 травня 2013 року був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України.
 
З 04 січня 2018 року ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи довічно.
Згідно направлення № 7/3 від 11 квітня 2019 року лікаря-профпатолога Міського центру профпатології КМНО № 5, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному обстеженні на лікуванні в клініці профзахворювань ДУ «ІМП ім. Б.І. Кундієва НАМН» з 12 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року
 
Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювань від 23 квітня 2019 року № 15/356 ОСОБА_1 встановлено діагноз: Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза ремісії, прискорений та базальний пневмосклероз, ЛН 0 ст., Хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з больовим синдромом. Встановлення (не встановлення) професійного характеру захворювання - захворювання не віднесені до категорії професійних, враховуючи їх розвиток після припинення роботи в шкідливих умовах праці. Протипоказана робота у умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища.
 
Висновок видано на підставі протоколу засідання Центральної лікарсько-експертної комісії від 23.04.2019 року № 15/356.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що Постановою КМУ № 337 від 17 квітня 2019 року «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», передбачений порядок встановлення зв`язку захворювання з умовами праці, розслідування причин та обліку випадків хронічних професійних захворювань.
Усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню.
 
Хронічне професійне захворювання (отруєння) не завжди супроводжується втратою працездатності. Випадки професійних інфекційних захворювань та хронічних професійних інтоксикацій розслідуються як хронічні професійні захворювання (отруєння).
 
Віднесення захворювання до хронічного професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з цим Порядком та переліком професійних захворювань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 200 р. № 1662.
 
Перелік установ і закладів, що мають право встановлювати остаточний діагноз хронічних професійних захворювань, затверджується МОЗ і переглядаються кожні п`ять років.
У разі підозри та хронічне професійне захворювання (отруєння) заклад охорони здоров`я направляє працівника на консультацію до лікаря-профпатолога області або міста з документами, перелік яких визначено у пункті 99 Порядку.
Для встановлення остаточного діагнозу та зв`язку захворювання з впливом шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища, важності та напруженості трудового процесу лікар-профпатолог області або міста направляє хворого до високоспеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу з відповідними документами до спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоровя, якому МОЗ надає право встановлювати остаточний зв`язок захворювання з умовами праці, з відповідними документами.
До високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я у разі потреби для встановлення діагнозу можуть направлятися також хворі, які потребують обстеження у науково-дослідних інститутах (установах) медичного профілю.
Високоспеціалізовані профпатологічні заклади охорони здоров`я проводять амбулаторне та/або стаціонарне обстеження хворих і встановлюють діагноз хронічного професійного захворювання (отруєння).
Діагноз хронічного професійного захворювання (отруєння) може бути змінений або відмінений високоспецізованим профпатологічним закладом охорони здоровя, який його встановив раніше, на підставі результатів додатково поданих відомостей або проведених досліджень і повторної експертизи. Відповідальність за встановлення або відміну діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння) покладається на керівників таких закладів і голів лікарсько-експертних комісій. Рішення про підтвердження або відміну раніше встановленого діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння) оформляється висновком лікарсько-експертної комісії.
У спірних випадках остаточне рішення щодо встановлення діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння) приймається центральною лікарсько-експертною комісією державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України», у роботі якої мають право брати участь лікарі з гігієни праці територіального органу Держпраці, закладу охорони здоров`я, робочого органу Фонду, представники підприємства (установи, організації), первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві, в установі, організації відсутня), представники вищого органу профспілки.
Оскарження рішення зазначеної комісії у разі незгоди хворого або роботодавця здійснюється у судовому порядку.
За наявності ознак стійкої втрати професійної працездатності внаслідок хронічного професійного захворювання (отруєння заклад охорони здоров`я, що надає медичну допомогу працівникам підприємства (установи, організації), де працює хворий, або заклад охорони здоров`я за місцем його проживання направляє хворого на огляд до медико-соціальної експертної комісії для встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності.
При встановлені професійного захворювання, відповідачем було враховано, що ОСОБА_1 не працює в шкідливих умовах праці, що відображені в інформаційній довідці про умови його праці № 158/4.6-11 від 14.02.2019 р., з 15.05.2013 р., а вказані позивачем діагнози йому були встановлені у вересні 2013 року та січні 2014 року, що підтверджується випискою з амбулаторної картки, складеної Комунальним некомерційним підприємством "Консультативно-діагностичний центр" Голосіївського району м. Києва, та витягом з історії хвороби № 729. В медичній справі наявна інформаційна довідка про умови праці ОСОБА_1 № 158/4.6-11 від 14.02.2019 року Відсутність реєстрації захворювань в період роботи в шкідливих умовах праці та відсутність звернень за медичною допомогою під час роботи в шкідливих умовах праці, що, в свою чергу, не дозволяло б хворому працювати, не дало підстав комісії віднести наведені позивачем діагнози до категорії професійних. 
За таких підстав, висновок прийнято з дотримання визначених законом процедур, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
     Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
     Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що встановлені йому у спірному висновку діагнози є хронічними і виникли під впливом хімічних факторів та промислових аерозолів і відносяться до професійних.
Хронічне професійне захворювання (отруєння) - це захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою.
Хронічне професійне захворювання розвивається внаслідок тривалого систематичного впливу на організм шкідливих виробничих факторів.
Особливістю хронічних професійних хвороб є поступове збільшення вираженості симптомів захворювання. На практиці виявляють тяжкі форми інтоксикацій ртуттю, свинцем (свинцеві паралічі), марганцем (марганцевий паркінсонізм), гепатотропними отрутами та деякими іншими. Основними медичними проблемами професійних хвороб з практичної точки зору залишаються захворювання легень, зумовлені фактором пилу, та вібраційна хвороба.
Найважливішою умовою діагностики професійних хвороб є вивчення санітарно-гігієнічних умов роботи та анамнезу хворого, його професійного маршруту, включаючи всі роботи, що виконувалися з початку трудової діяльності. Необхідна ретельна диференціація хвороби, що виявлена, з аналогічними за клінічною симптоматикою, але не професійної етіології.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.12.2004 року №614 затверджено Порядок складання та вимоги до санітарно-гігієнічних характеристик умов праці (далі - Порядок №614), який було прийнято на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 №1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві».
Пунктом 1.3 Порядку № 614 визначено, що санітарно-гігієнічна характеристика умов праці складається в разі підозри в працівника професійного захворювання (отруєння) та є одним з документів, з урахуванням якого в кожному конкретному випадку вирішується питання про зв`язок хронічного захворювання (отруєння) з впливом виробничих факторів і трудового процесу (далі - виробничі фактори) з метою встановлення діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння).
 
Згідно п.1.4 Порядку № 614 санітарно-гігієнічна характеристика складається лікарем з гігієни праці закладу державної санітарно-епідеміологічної служби за місцезнаходженням підприємства, де працює хворий, на запит керівника ЛПЗ.
 
Відповідно до п. 1.5. Порядку № 614 підставою для складання санітарно-гігієнічної характеристики є акт санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта за формою 315/о, затвердженою наказом МОЗ України від 11.07.2000 року №160 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в санітарно-епідеміологічних закладах». Обстеження проводиться за участю представників підприємства, первинної профспілкової організації, членом якої є хворий, або уповноваженої найманими працівниками особи з питань охорони праці, якщо хворий не є членом профспілки, та робочого органу виконавчої дирекції за місцезнаходженням підприємства.
 
Згідно до п.1.14 Порядку № 614 для складання санітарно-гігієнічної характеристики головний державний санітарний лікар надсилає припис роботодавцю (особі) для надання необхідних документів за встановленою формою (Додаток 3). Термін надання документів не повинен перевищувати 15 робочих днів з часу отримання офіційного запиту від головного державного санітарного лікаря. Матеріали подаються до закладу державної санітарно- епідеміологічної служби із супровідним листом.
 
Пунктом 1.17 Порядку №614 визначено, що документи згідно з додатком З роботодавець (уповноважений ним орган, а в разі ліквідації підприємства його правонаступник узгоджує з робочим органом виконавчої дирекції, а також з профспілковою організацією підприємства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112 "Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві".
 
Після отримання вказаних документів заклад державної санітарно-епідеміологічної служби проводить обстеження підприємства для уточнення умов праці працівника в його присутності, представників роботодавця, робочого органу виконавчої дирекції, профспілкової організації з проведенням, у разі необхідності, вимірювань (досліджень) виробничих факторів і трудового процесу за кошти роботодавця (п.1.18) та в подальшому комісія складає акт санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта за формою 315/о. З актом ознайомлюють працівника, робоче місце якого обстежувалось, що засвідчується його підписом (п. 1.19 Порядку №614).
 
Відповідно до п. 1.20 Порядку № 614 заклад державної санітарно-епідеміологічної служби протягом 5 робочих днів після складання та підписання акта всіма членами комісії готує санітарно-гігієнічну характеристику згідно з додатком 4.
 
Пунктом 1.23 Порядку № 614 визначено, що санітарно-гігієнічна характеристика може бути використана протягом 5 років, якщо умови праці працівника за цей час не змінились, що підтверджується довідкою роботодавця (особи) відповідного закладу державної санітарно-епідеміологічної служби. Відповідно до п. 1.26 Порядку №614 у разі незгоди з санітарно-гігієнічною характеристикою заявник має право оскаржити її у вищому закладі державної санітарно-епідеміологічної служби або в судовому порядку.
 
Згідно з результатами лабораторно-інструментальних досліджень умови праці визначені такими, що відносяться:
по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони ступеню (шкідливі):
по рівню шуму - до 3 класу ступеня(шкідливі): по рівню вібрації локальної - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі): по показникам мікроклімату - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); по важкості праці - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі)
 
Згідно з Державними санітарними нормами та правилами « Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом МОЗ України від 08.04.2014 року № 248 умови праці за показниками важкості праці відносяться до 3 класу 2 ступеню ( шкідливі).
 
ОСОБА_1 вважає, що за останні десять років своєї роботи ОСОБА_1 постійно попадав під негативний вплив таких факторів: важкість праці, шуму, пилу, аерозолів, переважно, фіброгенної дії, несприятливого мікроклімату та напруженості трудового процесу. 
 
Проте  в порушення вимог принципу змагальності, яка полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог про існування певної обставини не подав відповідні докази, а саме складені санітарно-гігієнічних характеристик умов праці, тощо для підтвердження причинно-наслідкового зв`язку .
За відсутності доказів причинно-наслідкового зв`язку такий позов вважається недоведений.
 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, суд
постановив:
 
Апеляційну скаргу  адвоката Герасько Лариси Юхимівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1  залишити без задоволення.
 
  Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.
 
Суддя-доповідач                                                        В.В. Гуль
         Судді                                                                           О.І. Сліпченко
 
                                                                                              Л.П. Сушко