ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1439/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/593/20 Категорія: 304090000 	Скляренко В. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 серпня 2020 року                                                                м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді секретар	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В. Попова М.В.  	

учасники справи:
скаржник - ОСОБА_1 ,
       позивач -  ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.04.2020 (повний текст складено 15.04.2020, суддя в суді першої інстанції Скляренко В.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду у січні 2020 року з позовом, яким просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 02.07.2018, укладеного між сторонами справи для купівлі автомобіля Кіа Спортейдж, у сумі 816764,71 грн., а саме основний борг в розмірі 642000,00 грн., 3% річних в розмірі 1424,71 грн. та пеню в розмірі 173340,00 грн. Вказує, що відповідач ОСОБА_3 , як позичальник, не виконав належним чином свої зобов`язання по поверненню позичених у позивача коштів у визначені договором строки, що обумовило звернення з цим позовом про стягнення заборгованості до суду.
Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.04.2020 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 02.07.2018 року в загальній сумі 656247,12 грн. Суд вказав на невиконання позичальником своїх договірних зобов`язань за договором позики.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак питання про права та обов`язки якої вирішено судом, подала 30.07.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду, просить його скасувати та новим рішенням залишити позовні вимоги у справі без задоволення. Вказує, що вона є колишньою дружиною позичальника (відповідача ОСОБА_3 ). На даний момент між ними тривають судові спори з приводу поділу спільного майна подружжя (у тому числі й автомобіля Кіа Спортейдж на купівлю якого нібито позивачем надавались відповідачу у позику кошти). Зазначає, що договір позики, за яким стягнуто борг у цій справі, є фіктивним, адже відповідач та скаржник мали достатньо власних коштів для купівлі автомобіля, а договір відповідач уклав з метою вплинути на розподіл спільного майна колишнього подружжя.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що 02.07.2018 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передала у власність відповідачу строком до 01.05.2019 грошові кошти в сумі 642000 грн., а останній отримав їх та зобов`язався повернути таку ж суму з відсотками на умовах, визначених цим Договором. Факт отримання грошових коштів в сумі 642000 грн. визнається відповідачем, про що зазначено в заяві від 30.03.2020. Строк повернення коштів згідно умов цього Договору позики закінчився 01.05.2019, але позивач погодилася на те, щоб позика була повернута їй відповідачем до 31.12.2019, про що вона зазначає в позовній заяві, але і в зазначений строк борг відповідачем не повернутий.
У разі прострочення повернення позики позичальник зобов`язаний спалити позикодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на дату, встановлену цим договором для повернення позики, за кожен день прострочення (п. 5 Договору позики).
Зазначені обставини стали підставами для звернення до суду з цим позовом про стягнення заборгованості за договором позики з нарахованою на неї пенею та 3% річних.
Правовідносини, наявні між сторонами справи, мають таку правову регламентацію.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Крім того, відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Апеляційний суд додатково враховує таке.
Відповідно до положень ч.1 ст.352 ЦПК України право на апеляційне оскарження рішення суду у цивільній справі мають, зокрема, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Отже право апеляційного оскарження рішення суду виникає в особи, яка не була учасником розгляду справи, у разі, якщо оскаржуване рішення містить положення щодо прав чи обов`язків скаржника.
У даному випадку рішенням суду в цій справі вирішено спір про стягнення заборгованості за договором позики від 02.07.2018, який виник між його сторонами.
З постанови ВС від 27.11.2019 у справі №133/3928/14-ц вбачається, що для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові) в останнього не виникає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. 
З викладеного слідує, що передані в позику одному з подружжя грошові кошти після їх фактичного одержання стають спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, за обставин цієї справи кошти відповідач  реально отримав та використав їх на придбання автомобіля Кіа Спортейдж, тобто в інтересах сім`ї, що наразі не спростовано сторонами належними та допустимим доказами. 
Суд касаційної інстанції роз`яснив у своїй постанові від 03.05.2018 у справі № 639/7335/15-ц , що тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згодинавчиненняправочину.
Навіть, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. 
Отже оскаржуване в цій справі рішення суду безпосередньо стосується прав та обов`язків відповідача, яка, як член подружжя та співвласник отриманого майна, має зобов`язання по поверненню відповідної заборгованості.
Далі, згідно ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач: ч.2 ст.51 ЦПК України - якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У даній справі встановлено, що позовні вимоги стосуються у тому числі прав та обов`язків скаржника - ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі в якості відповідача, а в апеляційного суду немає повноважень залучити особу в якості співвідповідача на стадії апеляційного перегляду судового рішення, що суперечило б вимогам ч.6 ст.367 ЦПК України про те, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, зокрема, не були заявлені до певної особи.
Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.04.2020 у цій справі слід скасувати у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи за визначеного кола осіб, та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.
У даному випадку позивач має звернутися до суду із позовом, пред`явленим до усіх зобов`язаних осіб.
На підставі ст.141 ЦПК України скаржнику за рахунок державного бюджету мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті нею судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, в порядку визначеному Кабінетом міністрів України.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.04.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені - скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені - залишити без задоволення.
Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_4 9843,70 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.
Повну постанову складено 26.08.2020.

Суддя-доповідач

Судді