ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2020 р.	Справа № 440/207/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко,  м. Полтава, повний текст складено 16.04.20 року по справі № 440/207/19
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Конституційного суду України               
          про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
17.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Конституційного Суду України про зобов`язання надати запитувану у запиті від 09.01.2019 публічну інформацію - конституційні скарги, подані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09.01.2019 позивачем засобами електронної пошти до Конституційного Суду України надіслано запит про надання публічної інформації, а саме копій скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Конституційний Суд України своїм листом від 15.01.2019 відмовив ОСОБА_1 у наданні запитуваної інформації, посилаючись на те, що згідно статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" інформація за запитами щодо матеріалів справи, яку розглядає Суд, не надається. Вважає вказану відповідь протиправною, оскільки на його думку є великий суспільний інтерес до вказаних скарг.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 440/207/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Конституційного Суду України про зобов`язання надати публічну інформацію задоволено частково. Зобов`язано Конституційний Суд України надати ОСОБА_1 запитану в запиті на отримання публічної інформації від 09.01.2019 інформацію стосовно конституційної скарги ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено .
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 440/207/19 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Конституційного Суду України залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року по справі № 440/207/19 залишено без змін. 
07 лютого 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 у справі №440/207/19, в якій заявник просить переглянути рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 у справі №440/207/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо витребування як публічної інформації копії конституційної скарги, поданої ОСОБА_3 , та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині .
В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Першого сенату Конституційного Суду України від 22 січня 2020 року у справі № 3-154/2019 (3522/19) визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України". У вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що обмеження, встановлене у другому реченні частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України", стосовно ненадання за запитами інформації щодо матеріалів справи має тимчасовий характер і завершується одночасно із закінченням розгляду Конституційним Судом України справи. Враховуючи, що запитувана позивачем інформація стосувалася конституційної скарги ОСОБА_3 , розгляд по якій вже завершений 13.02.2019 року, тобто до ухвалення рішення Полтавським окружним адміністративним судом у справі № 440/207/19, заборона на поширення матеріалів справи (в тому числі конституційних скарг), яка передбачена другим реченням частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України", не діяла. А відтак, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 440/207/19 протиправно відмовлено у задоволенні його позовних вимог в частині надання публічної інформації - конституційної скарги ОСОБА_3 .
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 у справі №440/207/19 та залишено вказане судове рішення в силі.
Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суд першої інстанції по суті не переглянув оскаржувані рішення на підставі виключних обставин і відмовив у задоволенні заяви з формальних підстав, просить скасувати зазначену ухвалу та прийняти нове рішення, яким вимоги заяви задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що є помилковим твердження суду про те, що в рішеннях, які позивач просив переглянути за виключними обставинами, не застосовано положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України". Позивач вважає помилковою позицію суду першої інстанції, яка полягає в тому, що рішення може бути переглянуто за виключними обставинами виключно у тому разі, якщо визнана (не) конституційною норма закону згадується по тексту рішення суду. Як слідує із матеріалів справи, підставою для подачі позову ОСОБА_1 чітко зазначив, серед іншого, і статтю 42 Закону України «Про Конституційний Суд України», в подальшому він посилався на цю норму закону також і під час апеляційного оскарження. Позивач вважає, що суди у поточній справі застосовували положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" на підставі його позиції у позовній заяві і визнали ці посилання помилковими. Той факт, що суди не згадали положення цієї статті у своїх рішеннях, може свідчити про недостатню мотивацію і деталізацію судових рішень, проте це не говорить про те, що суди не застосовували цю норму (не застосувати її було неможливо, адже позивач покладав її в основу позову). Крім того, позивач вказує на помилкову інтерпретацію судом першої інстанції статті 361 КАС України, згідно з якою рішення КСУ про конституційність закону є підставою для перегляду судових рішень незалежно від того, чи виходив суд при ухваленні рішень із неконституційності цього закону, що підтверджується практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.11.2019 у справі 545/1151/16-ц.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а ухвалу суду першої інстанції повністю законною та обґрунтованою, з підстав, наведених у судовому рішенні, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу  без змін.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 09.01.2019 ОСОБА_1 засобами електронної пошти надіслав до Конституційного Суду України запит про надання публічної інформації (т. 1 а. с. 18), в якому просив надати йому копії конституційних скарг, за якими відповідач прийняв рішення, зокрема, надати йому копії конституційних скарг, поданих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Крім того, позивач просив в тексті скарг заретушувати будь-яку особисту і персональну інформацію про заявників .
          Конституційний Cуд України своїм листом від 15.01.2019 №4-11-18/104 повідомив ОСОБА_1 про наступне. Згідно із Законом України "Про Конституційний Суд України" інформація за запитами щодо матеріалів справи, яку розглядає Суд, не надається. Наразі триває розгляд справи за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України положень статті 50, частини десятої статті 78 Закону України "Про прокуратуру" на закритій частині пленарного засідання Першого сенату Конституційного Суду України. Оскільки конституційна скарга ОСОБА_3 є матеріалом судової справи, тому не може бути надіслана позивачу .
          Вказаним листом позивача також повідомлено про те, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 42 вказаного Закону конституційна скарга ОСОБА_2 не була розміщена на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України, оскільки за результатами її розгляду прийнято Ухвалу Другого сенату Суду про закриття конституційного провадження у справі від 16.07.2018 №1-уп(ІІ)/2018.
          Позивач не погодився з відмовою відповідача у наданні йому копій конституційних скарг, поданих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи 20.02.2019 року рішення про часткове задоволення позову Полтавський окружний адміністративний суд виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про правомірність ненадання позивачу копії конституційної скарги ОСОБА_2 . Відмовляючи у задоволенні позовних вимог надати ОСОБА_1 запитану в запиті на отримання публічної інформації від 09.01.2019 інформацію стосовно конституційної скарги ОСОБА_3 , суд першої інстанції керувався положеннями частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України".
Залишаючи без змін рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №440/207/19 та приймаючи відповідну постанову від 23 квітня 2019 року, Другий апеляційний адміністративний суд застосував, зокрема, положення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" та дійшов висновків про те, що остаточне рішення у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України положень статті 50, частини десятої статті 78 Закону України "Про прокуратуру" не прийнято. Враховуючи наведене, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно відмовлено у наданні її копії.
Підставою для перегляду вищезазначених рішень судів за виключними обставинами заявник, ОСОБА_1 , зазначив рішення Конституційного Суду України від 22 січня 2020 року у справі № 3-154/2019, яким визнано таким, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України".
Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №440/207/19, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні рішення Полтавський окружний адміністративний суд не керувався положеннями другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" та в основу своїх висновків їх не покладав, зокрема, не посилався на невідповідність Конституції України положень другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" та на їх незастосування у зв`язку з цим. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що встановлена Конституційним Судом України конституційність положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" не є виключною обставиною, яка зумовлює перегляд судового рішення у справі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами , виходячи з наступного.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.  Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами встановлені ст. 361 КАС України, відповідно до частини 1 якої судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 5  ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Акти Конституційного Суду України є правовими актами, приймаються спеціально уповноваженим органом, з дотриманням встановлених форми і процедури, і є обов`язковими до виконання на території України. 
Проте, акти Конституційного Суду України не регулюють суспільні відносини, оскільки до повноважень Конституційного Суду України не входить нормотворчість, крім організації внутрішньої роботи. Акти Конституційного Суду України конкретизують чинне законодавство, здійснюють тлумачення положень Конституції.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. 
Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.97 N 1-зп, від 09.02.99 N 1-рп/99, від 05.04.2001 N 3-рп/2001, від 13.03.2012 N 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
22 січня 2020 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №3-154/2019 (3522/19) (№1-р(I)/2020), яким визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України". 
Колегія суддів зауважує, що рішення Конституційного Суду України від 22 січня 2020 року у справі №3-154/2019 (3522/19) (№1-р(I)/2020) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.
Окрім того, у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновків, що обмеження, встановлене у другому реченні частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України", стосовно ненадання за запитами інформації щодо матеріалів справи, яку розглядає Конституційний Суд України, ґрунтується на приписах закону, переслідує таку легітимну мету як захист прав осіб, зокрема права на невтручання в особисте і сімейне життя, гарантованого статтею 32 Конституції України, та забезпечення конституційного принципу незалежності діяльності Конституційного Суду України у ході реалізації ним своїх юрисдикційних повноважень у формі конституційного провадження у справах за конституційними поданнями, конституційними зверненнями, конституційними скаргами, і є необхідним у демократичному суспільстві. Вказане законодавче обмеження не є цензурою у сфері конституційного провадження, оскільки має тимчасовий характер і завершується одночасно із закінченням розгляду справи Конституційним Судом України. Отже, положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" не суперечать положенням частини першої статті 8, частини третьої статті 15, статті 34 Конституції України.
Підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону (акту, окремого положення), застосованого судом при вирішенні справи, а також незастосування судом в адміністративній справі як неконституційного закону (акту, окремого положення), яке у подальшому Конституційним Судом України визнано конституційним.
Колегією суддів встановлено, що при прийнятті рішення від 20 лютого 2019 року у справі №440/207/19, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року, Полтавський окружний адміністративний суд не керувався положеннями другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" та в основу своїх висновків їх не покладав.
Також, при прийнятті рішення від 20 лютого 2019 року у справі №440/207/19 Полтавський окружний адміністративний суд не посилався на невідповідність Конституції України положень другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" та на їх незастосування у зв`язку з цим.
Таким чином, встановлена Конституційним Судом України конституційність положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" не є виключною обставиною, яка зумовлює перегляд судового рішення у справі.
Колегія суддів не спростовує доводи апеляційної скарги про те, що у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 наявні посилання на ч. 4 ст. 42 Закону України "Про Конституційний Суд України", проте, вважає за необхідне наголосити, що суд першої інстанції при ухваленні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 виходив з інших підстав, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, а саме через те, що текст конституційної скарги може становити об`єкт права інтелектуальної власності, за розроблення якого сторона понесла певні витрати і має право розпоряджатися ним як об`єктом цивільних правовідносин на власний розсуд, і позивач, маючи реальну можливість звернутися безпосередньо до авторів запитуваних ним конституційних скарг з відповідним проханням, цього не зробив або не надав доказів таких звернень суду, згоди від них не отримав, пояснень з цього приводу не надав.
Отже, підставою для відмови в задоволенні позовних вимог не була невідповідність Конституції України положень другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України".
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для перегляду рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року у справі №440/207/19 за виключними обставинами.
При цьому, суд першої інстанції правомірно не надав оцінки вимогам заявника, ОСОБА_1 , про перегляд за виключними обставинами постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019 у справі №440/207/19, оскільки відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.
В свою чергу, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що рішення суду може бути переглянуто за виключними обставинами виключно в тому разі, якщо визнана неконституційною норма закону, а тому судом першої інстанції помилково інтерпретовано ст. 361 КАС України.
Однак, зазначений факт жодним чином не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність, в даному випадку, підстав для перегляду рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року за виключними обставинами.
Колегія суддів вважає безпідставними посилання заявника, ОСОБА_1 , на постанову Кропивницького апеляційного суду від 11.02.2020 у справі 389/2004/16-ц, оскільки вона стосується зовсім інших обставин.
Окрім того, позиція судів першої та апеляційної інстанції не є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції, а згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, колегія суддів ураховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 808/2492/18. У вказаному судовому рішенні зазначено, що із тексту імперативних приписів п.1 ч.5 ст.361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане. У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.
Таким чином, колегія суддів не визнає за позивачем права на перегляд за виключними обставинами судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, також з огляду на те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 не підлягало виконанню.
Колегія суддів ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 року по справі № 440/207/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 
Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  27.07.2020 року