ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 серпня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 733/1229/19
Головуючий у першій інстанції – Карапиш Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/758/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів:  Губар В.С., Онищенко О.І.
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Карапиш Т.В. від 04 березня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Ічня, дата складання повного тексту рішення 11 березня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, 

                             В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, в якому просила: встановити, станом на 25.09.2017 року, розмір часток співвласників у майні, що є спільною сумісною власністю, а саме, автомобілі ЗАЗ-FORZA AF 485420, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі: за ОСОБА_1 - 1364/10000, за ОСОБА_2 - 8636/10000. Також позивач просила стягнути на її користь з відповідача понесені нею по справі судові витрати. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2011 року, який було розірвано рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13.09.2017 року розірвано. Під час перебування у шлюбі, ОСОБА_2 , з відома ОСОБА_1 , 18.08.2016 року уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю ”АВТО ПРОСТО” договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі № НОМЕР_2 . Позивач вказує, що після укладення даного договору, їх родина проводила виплату періодичних платежів, відповідно до графіку внесків, визначених договором. 14.02.2017 року між ОСОБА_2 , ТОВ ”АВТО ПРОСТО” та АТ ”Українська автомобільна Корпорація” було укладено договір №214109-Y04262, згідно якого відповідач отримав у власність автомобіль ЗАЗ-FORZA AF 485420, який було передано ОСОБА_2   16.02.2017 року, згідно акту №214109-Y04262 передачі - прийняття автомобіля. За даних обставин, позивач стверджує, що вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 , при цьому позивач є співвласником даного автомобіля. В період з 18.08.2016 року по 08.09.2017 року, сторонами згідно умов укладеного договору, було сплачено 99 951 грн. 73 коп. У позові ОСОБА_1 вказує, що після розірвання шлюбу даний автомобіль перебуває у постійному користуванні відповідача, при цьому є предметом розподілу спільного майна подружжя. ОСОБА_1 зазначає, що вона зверталась до суду з відповідним позовом, в якому просила провести виділення їй частки із майна шляхом присудження грошової компенсації вартості 1/2 частки, сплаченої за договором про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі № НОМЕР_2 за період перебування в шлюбі, у розмірі 49 975 грн. 87 коп. Судом було відмовлено у задоволенні даного позову ОСОБА_1 з тих підстав, що стягнення грошової компенсації за частку у спільній власності можливо лише після її фактичного виділення, з врахуванням обставин справи. За даних обставин, позивач звернулась до суду з даним позовом, для реалізації свого права власності на рухоме майно, а саме, з метою поділу спільного майна подружжя. При цьому позивач вказує, що згідно відповіді ТОВ ’’АВТО ПРОСТО’’ №298 від 03.09.2019 року, станом на 25.09.2017 року (дата розірвання шлюбу між сторонами), подружжям Мельникових було сплачено 99 951 грн. 73 коп., заборгованість за договором №720901, станом на 25.09.2017 року становила 266 507 грн. 61 коп. Позивач зазначає, що станом на 25.09.2017 року, поточна ціна спірного автомобіля становила 366 459 грн. 34 коп., і частка, яку подружжя Мельникових сплатило за спірний автомобіль, становить: 27,28%. Виходячи із рівності часток кожного із подружжя у спільній сумісній власності, частка позивача становить 13,64 % або 1364/10000, і, відповідно, частка відповідача становить: 86,36 % або 8636/10000.           

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04.03.2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності подружжя. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   понесені  ним  витрати  на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04.03.2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого нею позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 04.03.2020 року є незаконним, необґрунтованим, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи, при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зазначають про відсутність у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 04.03.2020 року відповідної мотивації підстав відмови у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції, встановивши, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя Мельникових та є річчю неподільною, безпідставно дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано не прийняв до уваги положення статей 364, 370 ЦК України, а також висновки постанови Чернігівського апеляційного суду від 18.07.2019 року по справі №733/1974/19.  Доводи апеляційної скарги зазначають, що у зв`язку із відмовою оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 04.03.2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , позивач, як співвласник автомобіля ЗАЗ-FORZA AF 485420, фактично позбавлена права власності на свою частку у спірному рухомому майні, при цьому також відсутня можливість отримання позивачем грошової компенсації за свою частку у спірному рухомому майні, оскільки рішенням суду першої інстанції відмовлено у визначенні розміру цієї частки.  

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 04.03.2020 року. 

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мироненко С.В. підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги. 
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача - адвокат Ковалюх В.М. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 04.03.2020 року. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що з 06.08.2011 року сторони даного спору перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13.09.2017 року.  
18.08.2016 року між ОСОБА_2 , за згодою ОСОБА_1 , та ТОВ ”АВТО ПРОСТО” було укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі №720901. 
14.02.2017 року між ОСОБА_2 , ТОВ ”АВТО ПРОСТО” та АТ ”Українська автомобільна Корпорація” було укладено договір № 214109-Y04262, згідно якого ОСОБА_2 отримав у власність автомобіль марки ЗАЗ - FORZA AF 485420, номер кузова НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , який було передано відповідачу 16.02.2017 року, згідно акту №214109 - Y04262 передачі - прийняття автомобіля. 

Згідно інформації ТОВ ”АВТО ПРОСТО” (а.с.9-11), станом на 25.09.2017 року, за договором №720901, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ ”АВТО ПРОСТО” 18.08.2016 року, за період з 18.08.2016 року по 08.09.2017 року було сплачено 99 951 грн. 73 коп. Заборгованість за договором у зазначений період становила 266 507 грн. 61 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позову. При цьому, судом першої інстанції зазначено у оскаржуваному рішенні, що спірний автомобіль марки ЗАЗ-FORZA AF 485420, д.н.з. НОМЕР_1 , 2015 року випуску, є неподільною річчю, спільне користування яким є неможливим, на даний час повна вартість автомобіля марки ЗАЗ-FORZA AF 485420, д.н.з. НОМЕР_1 , 2015 року випуску, відповідачем не виплачена. Суд першої інстанції також вказав, що не можуть бути об`єктом права спільної сумісної власності сторін грошові кошти, які сплачені на виконання договору від 18.08.2016 року №720901, оскільки вказані кошти є власністю ТОВ ”АВТО ПРОСТО”, як продавця товару, а саме автомобіля. Крім того, як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 04.03.2020 року, матеріали справи не містять інформації про дійсну вартість автомобіля, на момент звернення до суду.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не узгоджується з нормами права, які регулюють спірні правовідносини.  

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
    
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом, власник самостійно розпоряджається своїм майном.
Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Відповідно до ч.1 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У статті 60 Сімейного кодексу України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і ч.3 статті 368 ЦК України.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності, присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).     
Відповідно до статті 68 Сімейного кодексу України, яка регламентує здійснення права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. 
Таким чином, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто, лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному із співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності або особистої приватної власності.        
В ході судового розгляду даної справи встановлено, що з 06.08.2011 року сторони даного спору перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13.09.2017 року.  
18.08.2016 року між ОСОБА_2 , за згодою ОСОБА_1 , та ТОВ ”АВТО ПРОСТО” було укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі №720901. 
14.02.2017 року між ОСОБА_2 , ТОВ ”АВТО ПРОСТО” та АТ ”Українська автомобільна Корпорація” було укладено договір № 214109-Y04262, згідно якого ОСОБА_2 отримав у власність автомобіль марки ЗАЗ - FORZA AF 485420, номер кузова НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , який було передано відповідачу 16.02.2017 року, згідно акту №214109 - Y04262 передачі - прийняття автомобіля. 
Згідно інформації ТОВ ”АВТО ПРОСТО” (а.с.9-11), станом на 25.09.2017 року, за договором №720901, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ ”АВТО ПРОСТО” 18.08.2016 року, за період з 18.08.2016 року по 08.09.2017 року було сплачено 99 951 грн. 73 коп. Заборгованість за договором у зазначений період становила 266 507 грн. 61 коп.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04.04.2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.07.2019 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю ’’АВТО  ПРОСТО’’ (а.с.5-8).  
     
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, в якому просила: встановити, станом на 25.09.2017 року, розмір часток співвласників у майні, що є спільною сумісною власністю, а саме, автомобілі ЗАЗ-FORZA AF 485420, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі: за ОСОБА_1 - 1364/10000, за ОСОБА_2 - 8636/10000 (а.с.2-4). В обгрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що вона звернулась до суду з даним позовом, щоб мати можливість реалізації права власності на рухоме майно, а саме здійснити поділ спільного майна подружжя.
При цьому позивач зазначала, що згідно відповіді ТОВ ’’АВТО ПРОСТО’’ №298 від 03.09.2019 року, станом на 25.09.2017 року (дата розірвання шлюбу між сторонами), подружжям Мельникових було сплачено 99 951 грн. 73 коп., заборгованість за договором №720901, станом на 25.09.2017 року становила 266 507 грн. 61 коп. ОСОБА_1 у позові вказувала, що станом на 25.09.2017 року, поточна ціна спірного автомобіля становила 366 459 грн. 34 коп. (99 951 грн. 73 коп. + 266 507 грн. 61 коп.), і частка, яку подружжя Мельникових сплатило за спірний автомобіль, становить:  27,28 %  (99 951 грн. 73 коп. х 100% / 366 459 грн. 34 коп. = 27,28 %). Позивач зазначала, що виходячи із рівності часток кожного із подружжя у спільній сумісній власності, частка позивача становить 13,64 % або 1364/10000 (27,28 % / 2 = 13,64 % або 1364/10000), і, відповідно, частка відповідача становить: 86,36 % або 8636/10000.           

Доводи апеляційної скарги зазначають, що у зв`язку із відмовою оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 04.03.2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , позивач, як співвласник автомобіля ЗАЗ - FORZA AF 485420, фактично позбавлена права власності на свою частку у спірному рухомому майні, при цьому також відсутня можливість отримання позивачем грошової компенсації за свою частку у спірному рухомому майні, оскільки рішенням суду першої інстанції відмовлено у визначенні розміру цієї частки.  

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі ”Буланов та Купчик проти України” від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється ”право на суд”, яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати ”вирішення” спору судом (рішення у справі ”Кутій проти Хорватії” (Kutit v Croatia), №48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також вказані норми права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов висновку, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та невідповідності нормам права, які регулюють спірні правовідносини, висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 04.03.2020 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову. 
За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, при цьому, рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04.03.2020 року скасувати. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову по суті вимог заявленого позову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, задовольнити. Визнати станом на 25.09.2017 року розмір часток співвласників у майні, а саме, автомобілі ЗАЗ-FORZA AF 485420, д.н.з. НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 - право на 1364/10000 частку, за ОСОБА_2 - право на 8636/10000 частку, припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказаний автомобіль. 

Апеляційний суд, приймаючи до уваги приписи ч.3 статті 372 ЦК України, вважає за необхідне зазначити у постанові про припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірний автомобіль. При цьому, апеляційний суд, згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №405/8279/15-ц, провадження №61-17825св18. А саме, суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто, обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.     

На підставі приписів ч.1,ч.13 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.1,101) понесених судових витрат по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій (768 грн. 40 коп. + 1 152 грн. 60 коп. = 1 921 грн.) 
На підставі приписів статті 137; ч.2,ч.13 статті 141 ЦПК України, приймаючи до уваги акт наданих послуг адвокатом Мироненком С.В. від 10.02.2020 року (а.с.137), а також те, що клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в порядку ч.5 статті 137 ЦПК України, до апеляційного суду не надходило, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 600 (п`ять тисяч шістсот) грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.136) понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.   
Загальна сума, яку необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат, становить 7 521 (сім тисяч п`ятсот двадцять одну) грн. Розрахунок наступний: 1 921 грн. + 5 600 грн. = 7 521 грн.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                           
                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
    
Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, задовольнити.
Визнати станом на 25.09.2017 року розмір часток співвласників у майні, а саме, автомобілі ЗАЗ-FORZA AF 485420, д.н.з. НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 - право на 1364/10000 частку, за ОСОБА_2 - право на 8636/10000 частку, припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказаний автомобіль. 
  
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій, 5 600 (п`ять тисяч шістсот) грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а всього: 7 521 (сім тисяч п`ятсот двадцять одну) грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.   

Дата складення повної постанови - 31.08.2020 року.

Головуючий:                                           Судді: