ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24504/19                                                                                 Головуючий у 1 інстанції: Шейко Т.І.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  22 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Ганечко О.М.
                                                                 Кузьменка В.В.
За участю секретаря                                Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та скасування постанов, -

                                                  В С Т А Н О В И Л А:

          Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив: 
   - визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м Києві щодо передчасного надсилання на примусове виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у м. Києві від 12 червня 2019 року №Ф-187 У, яка прийнята за результатами складання Акту від 15 травня 2019 року №1054/26-15-42-05/2593910370 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на адресу Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві;
- визнати протиправними та скасувати постанови Головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гуріної Дарії Ігорівни про відкриття виконавчого провадження від 04 листопада 2019 року та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №60410065, винесені відносно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 березня 2020 року закрито провадження у справі №640/24504/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та скасування рішень, в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гуріної Дарії Ігорівни про відкриття виконавчого провадження від 04 листопада 2019 року ВП №60410065 та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №60410065 від 04 листопада 2019 року, винесених відносно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 березня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у м. Києві щодо передчасного надсилання на примусове виконання Вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 12 червня 2019 року №Ф-187 У, яка прийнята за результатами складання Акту від 15 травня 2019 року №1054/26-15-42-05/2593910370 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на адресу Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.      
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головного управління ДПС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 12 червня 2019 року №Ф-187 У набрала чинності у встановленому законом порядку.
19 червня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача  - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи платника податків ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 09 квітня 2019 року №4302.
За наслідками перевірки складений Акт від 15 травня 2019 року №1054/26-15-42-05/2593910370 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2018 року.
Наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 09 квітня 2019 року №4302 ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку, що підтверджується ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі №640/7451/19 від 02 травня 2019 року. Станом на час звернення ОСОБА_1 з позовом у даній справі та вирішення справи по суті, рішення у справі №640/7451/19 відсутнє.
На підставі Акта перевірки від 15 травня 2019 року №1054/26-15-42-05/2593910370 контролюючим органом 12 червня 2019 року винесені податкові повідомлення-рішення:  №0043784205, №0043754205, №0043764205, №0043774205; рішення від 12 червня 2019 року №0001184205 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;  рішення від 12 червня 2019 року №0001194205 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску» та Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12 червня 2019 року №Ф-187 У.
         Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями та вимогою Головного управління ДФС у м. Києві, ОСОБА_1 звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 01 липня 2019 року №8668/7011, яка рішенням контролюючого органу від 31 липня 2019 року №36536/6/99-99-11-05-02-25 залишена без задоволення, а рішення ГУ ДФС у м. Києві - без змін.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12 червня 2019 року №Ф-187 Головним управління ДПС у м Києві була надіслана на примусове виконання до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
Не погоджуючись із надсиланням вимоги на примусове виконання, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Приписами пунктів 56.1-56.2 статті 56 ПК України передбачено, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.
Відповідно до п. 56.3 ст. 56 ПК України, скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.  Протягом шести місяців з дати закінчення строку, встановленого абзацом першим цього пункту, платник податків має право подати скаргу разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання скарги в адміністративному порядку та копіями підтверджуючих документів поважності причин його пропуску (за наявності). У скарзі може міститися клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги в адміністративному порядку. Контролюючий орган вищого рівня, розглядаючи клопотання платника податків, поновлює пропущений строк на подання скарги в адміністративному порядку, якщо визнає причини його пропуску поважними. Скарги на рішення територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Згідно абз. 3-4 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. 
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві відносно Обіхода Д.А., на підставі Акта перевірки від 15 травня 2019 року №1054/26-15-42-05/2593910370 та висновку про розгляд заперечення №89/26-15-42-05 від 10 червня 2019 року, винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12 червня 2019 року №Ф-187 У  на суму 87   320,28 грн. (а.с.  34).
ОСОБА_1 звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 01 липня 2019 року №86668/7011 на рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 12 червня 2019 року, в тому числі, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.06.2019 року №Ф-187 У (а.с. 38-42).
Положеннями абз. 5-7 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2015 року №1124 затверджено Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу (далі  - Порядок №1124).
У відповідності до п. 1  розділу IV Порядку №1124, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
Пунктом 2 розділу IV Порядку №1124 визначено, що скарга на вимоги та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу подана з дотриманням порядку і строків, визначених пунктом 3 розділу II та пунктом 1. розділу IІІ цього Порядку, зупиняє строки їх сплати до винесення рішення контролюючим органом вищого рівня або дня набрання судовим рішенням законної сили.
Строки сплати фінансових санкцій також призупиняються до дня набрання рішенням суду законної сили в разі оскарження платником вимоги, якщо накладення фінансових санкцій пов`язано з її виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.
Згідно п. 4 розділу V Пункту №1124, рішення вважається надісланим (врученим) скаржнику, який є фізичною особою, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові під підпис чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнім відомим її місцезнаходженням з повідомленням про вручення.
Матеріали справи свідчать, що, відповідно до відстеження поштових пересилань, рішення про результати розгляду скарги Державної фіскальної служби України від 31 липня 2019 року №36536/6/99-99-11-05-02-25,  яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 червня 2019 року Ф-187 У залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення, позивач отримав засобами поштового зв`язку 06 серпня 2019 року (а.с. 33 звор.).
За приписами п. 56.10.ст. 56 ПК України, рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, прийняті за розглядом скарги платника податків, є остаточними і не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але можуть бути оскаржені в судовому порядку.
У відповідності до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України,  при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Пунктом 56.19 статті 56 ПК України визначено, що у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Положеннями підпункту 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 ПК України передбачено, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що після оскарження ОСОБА_1 вимоги про сплати боргу (недоїмки) в адміністративному порядку до органу доходів і зборів вищого рівня, позивач має право оскаржити таку вимогу в судовому порядку.
Відповідно до абзацу 10 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
З огляду на зазначене, сума недоїмки, визначена вимогою, вважається неузгодженою, у випадку, якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів після отримання рішення контролюючого органу за результатом розгляду скарги оскаржив таку вимогу в судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відтиску штампу Окружного адміністративного суду міста Києва на першій сторінці позовної заяви, 16 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив, в тому числі, визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 червня 2019 року №Ф-187 У (а.с. 25-28).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі №640/15534/19 (а.с. 22).
Отже, колегія суддів зазначає, що позивач звернувся до суду в межах десятиденного строку з дня отримання рішення про результати розгляду скарги Державної фіскальної служби України від 31 липня 2019 року №36536/6/99-99-11-05-02-25, а тому, вимога є неузгодженою.
З огляду на вищевказане, доводи апелянта про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 12 червня 2019 року №Ф-187 У набрала чинності у встановленому законом порядку є безпідставними.
Наказом Міністерства фінансів України від  20 квітня 2015 року № 449 затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція №449, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно абз. 6 п. 5 розділу VI вищевказаної Інструкції, про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу доходів і зборів вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити орган доходів і зборів, який направив вимогу.
Відповідно до матеріалів справи, 16 серпня 2019 року та 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 на адресу Головного управління ДФС у м. Києві направлено повідомлення про оскарження в судовому порядку рішень контролюючого органу від 12 червня 2019 року, в тому числі, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф 187 У (а.с. 29-30).
Положеннями абзацу 7 п. 5 розділу VI Інструкції 3449 визначено, що орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів).
Матеріали справи свідчать, що    вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 червня 2019 року №Ф-187 У на суму 87320,28 грн. контролюючий орган направив до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві для примусового виконання, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №60410065 від 04 листопада 2019 року (а.с. 19).
Виходячи із вищезазначеного, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що, направлення  податковим органом до примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 червня 2019 року №Ф-187 У, яка не набрала чинності, є порушенням норм, зокрема, статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», статті 56 Податкового кодексу України та інших підзаконних актів, які стосуються спірних правовідносин.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.05.2019 року у справі № 825/1496/17, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в ньому висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги та визнано протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у м. Києві щодо передчасного надсилання на примусове виконання Вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 12 червня 2019 року №Ф-187 У, яка прийнята за результатами складання Акту від 15 травня 2019 року №1054/26-15-42-05/2593910370 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на адресу Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
Решта доводів та заперечень апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.  243, 250, 315, 316, 321,  322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

                                                      ПОСТАНОВИЛА:

        Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені   статтями 328-329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                                               Вівдиченко Т.Р.
         
 Судді                                                                                                  Ганечко О.М.
                                                                                                  
                                                                                                                Кузьменко В.В.

                                                            Повний текст постанови виготовлено 25.06.2020 року.