Постанова
Іменем України
 
22 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 314/3019/16
провадження № 61-8141св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
представник відповідача - ОСОБА_3 ,
третя особа - ОСОБА_4 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2019 року у складі судді: Онищенка Е. А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - ОСОБА_4 , про повернення боргу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 квітня та 12 грудня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договори позики ідентичного змісту на загальну суму 504 000,00 грн, що на момент їх укладення було еквівалентно 100 000,00 дол. США. Пунктами 9 зазначених договорів позики було обумовлено можливість заміни осіб в зобов`язанні, зокрема заміну особи позичальника відповідачем ОСОБА_2 . 
У зв`язку з невиконанням умов договору позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 290 120,00 грн та судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 000,00 грн основного боргу 63 700,00 грн інфляційного збільшення основного боргу, 3 % річних в сумі 135 920,00 грн, плату за користування коштами в сумі 517 200,00 грн, а всього 2 290 120,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6 890,00 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а оскільки позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення та судом не встановлено обставин, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України для відкриття апеляційного провадження у справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У квітні 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. 
У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд справи; копію рішення відповідач отримав 27 лютого 2019 року, а тому є поважні підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, однак суд апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку не розглянув. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що у березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - ОСОБА_4 , про повернення боргу.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року позов задоволено.
Згідно з актом державного виконавця від 27 жовтня 2016 року (т. 1 а. с. 82) боржник ОСОБА_2 з`явився до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та отримав наручно декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи для заповнення, ознайомився з виконавчим провадженням № 51813049 з виконання виконавчого листа № 314/3019/16-ц від 14 липня 2016 року, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області, що підтверджується підписом ОСОБА_2 .
Згідно з актом державного виконавця від 27 жовтня 2016 року боржник ОСОБА_2 зобов`язався 03 листопада 2016 року надати до відділу декларацію заповнену належним чином, про що міститься його підпис в акті (т. 1  а. с. 86).
У матеріалах справи міститься світлокопія заяви ОСОБА_2 про надання для ознайомлення виконавчого провадження № 51813049 з виконання виконавчого листа від 14 липня 2016 року № 314/3019/16-ц виданого Вільнянським районним судом Запорізької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 2 297 010,00 грн (т. 1, а. с. 87).
Адвокат ОСОБА_2 - Соловйов А. В. знайомився з матеріалами цивільної справи № 314/3019/16-ц 24 вересня 2018 року (т. 2 а. с. 178).
06 березня 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, або якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; або пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.
Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Встановивши, що повний текст рішення суду першої інстанції складено 09 червня 2016 року, у загальнодоступному Єдиному державному реєстрі судових рішень вказане рішення було оприлюднено 16 червня 2016 року, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся 06 березня 2019 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення та не надав доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений належним чином про розгляд справи, а копію рішення відповідач отримав 27 лютого 2019 року, не знайшли свого підтвердження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач був обізнаний про ухвалення судового рішення у справі та подавав до суду у жовтні 2018 року заяву про перегляд заочного рішення.
Аналогічні висновки щодо застосування статті 358 ЦПК України викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Крім того, треба зазначити, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров
 
В. М. Сімоненко