ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4555/19                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів           Василенка Я. М., Ганечко О. М.,
 за участю секретаря   Кірієнко Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Мельниченка Олега Володимировича, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича,   про визнання протиправними та скасування постанов, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020, - 
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця Мельниченка Олега Володимировича, Приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Павлюка Назара Васильовича в якому просив:
-    визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 14.11.2018р. за виконавчим провадженням № 55862326, винесену приватним виконавцем Павлюк Назаром Васильовичем щодо стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 основної винагороди у розмірі 119048,27 грн.
- визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2019 року, винесену приватним виконавцем Мельниченко Олегом Володимировичем за виконавчим провадженням № 58483800 щодо стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 основної винагороди у розмірі 119048,27 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2020 закрито провадження у вказаній справі в частині позовних вимог. Вказано, що позивачу слід звернутися до суду, який видав виконавчий документ №2/2608/1757/12, виданого 15.06.2012 року, а саме до Святошинського районного суду міста Києва.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В судове засідання з`явився апелянт та його представник, просили апеляційну скаргу задовольнити. Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи,  в судове засідання не з`явилися. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників відповідачів.
Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На спірні правовідносини поширюється Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону передбачено, що рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
За частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
Згідно із частиною першою статті 14, частинами першою, другою статті 15 цього Закону учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. 
Як убачається з матеріалів справи, 12 березня 2012 року Святошинським районним судом м. Києва було постановлено рішення у справі № 2/2608/1757/12, про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», код ЄДРПОУ 14282829 заборгованості за кредитним договором № 6759267 від 18.08.2008р. та додатковими угодами № 1 від 16.01.2009р. та № 7419696 від 16.02.2009р. в сумі 44058,29 доларів США, судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрат на ІТЗ розгляду справи у розмірі 120,00 грн.
21.02.2018 постановою приватного виконавця Павлюка Н. В. відкрито виконавче провадження № 55862326 з виконання виконавчого листа, виданого 15.06.2012 на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2/2608/1757/12.
Виконавче провадження № 58483800 відкрито приватним виконавцем Мельниченко О. В. на виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 14 листопада 2018 за виконавчим провадженням № 55862326, яку видав приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович.
Отже, учасником виконавчого провадження, а саме боржником - ОСОБА_1 оскаржується в тому числі постанова винесена приватним виконавцем Павлюк Назаром Васильовичем про стягнення з боржника основної винагороди від 14.11.2018р. в рамках виконавчого провадження № 55862326 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/2608/1757/12, виданого 15.06.2012 року Святошинським районним судом міста Києва в рамках відповідної цивільної справи про стягнення з позивача на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором та додатковими угодами в сумі 44 058,29 доларів США.
Згідно із ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що спеціальною законодавчою нормою чітко визначено підсудність спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця - до суду, яким видано виконавчий лист, що не суперечить викладеним вище нормам КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 750/2501/19 (адміністративне провадження № К/9901/21238/19). 
Оскільки позивач є стороною виконавчого провадження, та враховуючи що  виконавчий документ видавав Святошинський районний суд міста Києва в рамках цивільної справи, то відповідно до цього ж суду і повинен звернутися позивач.
Отже, позов в частині позовних вимог про визнання незаконною та скасування Постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 14.11.2018р. за виконавчим провадженням № 55862326, винесену приватним виконавцем Павлюк Назаром Васильовичем щодо стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (адрес реєстрації АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) основної винагороди у розмірі 119048,27 грн. не підсудний Окружному адміністративному суду міста Києва.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення прийняв з додержанням норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Мельниченка Олега Володимировича, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича,  про визнання протиправними та скасування постанов - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко 

                                                                                                    О. М. Ганечко                                                  

Повний текст постанови виготовлено 25.06.2020