ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 вересня 2020 року           справа №200/14352/18-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Блохіна А.А.,   секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника відповідача 1 Пономарьова А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні  апеляційні скарги   Головного управління ДПС у Донецькій області  та Державної податкової служби України  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 р. (повний текст рішення складено 09 липня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/14352/18-а  (головуючий І інстанції Аканов О.О.)   за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "Донпромбізнес"   до   Головного управління ДПС у Донецькій області,  Державної податкової служби України             про  визнання протиправним та скасування рішення, 
                                        
                                             ВСТАНОВИВ:

Позивач 17.12.2018 року звернувся до суду з  адміністративним позовом до відповідача, в якому просив  визнати  протиправним та скасувати рішення відповідача 1 про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість № 1258 від 25.04.2018 року ТОВ "Донпромбізнес"  у  повному обсязі; зобов`язати відповідача 2 поновити реєстрацію платника податку на додану вартість шляхом внесення до Реєстру запису про реєстрацію платником податку на додану вартість ТОВ «Донпромбізнес» датою первинної реєстрації із зазначенням у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивача; вирішити питання судових витрат (т. 1 а.с. 4-16). 
Рішенням  Донецького окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року у справі  № 200/14352/18-а  адміністративний  позов  задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область. м.Маріуполь, вул.130-ї Таганрозької дивізії, 114, код ЄДРПОУ 39406028) про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість №1258 від 25.04.2018 року - товариства з обмеженою відповідальністю “ДОНПРОМБІЗНЕС” (місцезнаходження: 87516, Донецька область, місто Маріуполь, Лівобережний район, вулиця Волгодонська, будинок 2, код ЄДРПОУ 23610149).
Зобов`язано Державну податкову службу України (код ЄДРПОУ 43005393, юридична адреса; 04053, м.Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8) поновити реєстрацію платника податку на додану вартість шляхом внесення до Реєстру запису про реєстрацію платником податку на додану вартість датою первинної реєстрації із зазначенням у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - товариства з обмеженою відповідальністю “ДОНПРОМБІЗНЕС” (місцезнаходження: 87516, Донецька область, місто Маріуполь, Лівобережний район, вулиця Волгодонська, будинок 2, код ЄДРПОУ 23610149). 
Вирішено питання судових витрат (т. 2 а.с. 200-204).  
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач 1  вказує на те, що  приписами п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України визначені підстави для анулювання реєстрації платника податку, зокрема, особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.
Враховуючи те, що позивач протягом 12 послідовних податкових місяців не подавав контролюючому органу декларації з податку на додану вартість Головним управлінням ДФС у Донецькій області було прийняте рішення про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Донпромбізнес».
Також, посилається на постанову Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач 2 зазначає, що вимоги позивача про зобов`язання поновити реєстрацію платника податку на додану вартість є передчасними.
Апелянт вважає, що в разі закриття електронного рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ у зв`язку з анулюванням реєстрації платника ПДВ, після отримання судового рішення про скасування в судовому порядку рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ, ДПС України повинно було б відкрити в органах Казначейства новий рахунок для такого платника, з іншим номером, на якому б обліковувались наявна закритому у зв`язку з анулюванням реєстрації рахунку суму від`ємного значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Представник відповідача 1 доводи апеляційної скарги підтримав.
Представники позивача та відповідача 2 до судового засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. 
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що  Товариство з обмеженою відповідальністю «Донпромбізнес» зареєстроване як юридична особа за адресою: 87516, Донецька область, місто Маріуполь, Лівобережний район, вулиця Волгодонська, будинок 2, включене до ЄДРПОУ 14.12.2004 року за номером 23610149, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.07.2020. З 23.12.2009 року перебуває на податковому обліку у Маріупольській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.
Видано свідоцтво №100265358 про реєстрацію платника податку на додану вартість товариству з обмеженою відповідальністю «Донпромбізнес»  платника ПДВ, відповідальним за утримання та внесення ПДВ до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність (т. 1 а.с. 19).
25 квітня 2018 року  Головним управлінням ДФС у Донецькій області було прийнято рішення № 1258 відносно позивача про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість з підстав не подання податковому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних місяців та протягом періоду з 01.04.2017 до 31.03.2018 року (т. 1 а.с. 17).
Спірним у даній справі є правомірність дій відповідача щодо прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість № 1258 від 25.04.2018 року ТОВ "Донпромбізнес".     
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Стаття 184 Податкового кодексу України визначає порядок анулювання реєстрації платника податків, яке здійснюється шляхом вилучення особи з реєстру платників податку. При цьому підстави для такого вилучення визначені даною статтею та є виключними а також не підлягають розширеному тлумаченню.
Підпунктом “г” пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається, зокрема, у разі якщо, особа яка зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.
У відповідності до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають  об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати  податкові декларації    щодо кожного окремого  податку,    платником якого він є. Відповідно до пункту 49.3 статті 49 ПК України податкова декларація  подається за вибором  платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто    платником податків    або уповноваженою на це особою, надсилається поштою з повідомленням про    вручення    та з описом вкладення, засобами електронного зв`язку    в    електронній формі    з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб    у порядку, визначеному    законодавством. Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки. 
За унормуванням пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису. У разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті. Контролюючим органам забороняється в односторонньому порядку розривати договір про визнання електронних документів.
Приписами пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених      пунктами 48.3  та 48.4  статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
Позивачем до першого відповідача надавалася податкова звітність з податку на додану вартість у паперовому вигляді, а саме:
13 травня 2017 року за квітень 2017 року, яка отримана податковим органом 17 травня 2017 року, що підтверджується відбитком штампа на супровідному листі,
15 червня 2017 року за травень 2017 року, яка отримана податковим органом 19 червня 2017 року, що підтверджується відбитком штампа на супровідному листі,
15 вересня 2017 року за серпень 2017 року, яка отримана податковим органом 20 вересня 2017 року, що підтверджується відбитком штампа на супровідному листі,
17 жовтня 2017 року за  вересень 2017 року, яка отримана податковим органом 20 жовтня 2017 року, що підтверджується відбитком штампу, 
15 листопада 2017 року за жовтень 2017 року, яка отримана податковим органом 17 листопада 2017 року, що підтверджується відбитком штампу,
08 грудня 2017 року за листопад 2017 року, яка отримана податковим органом 12 грудня 2017 року, що підтверджується відбитком штампу,
09 січня 2018 року за грудень 2017 року, яка отримана податковим органом 11.01.2018 року, що підтверджується відбитком штампу,
13 лютого 2018 року за січень 2018 року, яка отримана податковим органом 20.02.2018 року, що підтверджується відбитком штампу,
14 березня 2018 року за лютий 2018 року, яка отримана податковим органом 20.03.2018 року, що підтверджується відбитком штампу,
16 квітня 2018 року за березень 2018 року, яка отримана податковим органом 10.12.2018 року, що підтверджується відбитком штампу,
15 вересня 2017 року за серпень 2017 року, яка отримана податковим органом 10.12.2018 року, що підтверджується відбитком штампу, копії яких долучені до матеріалів справи (т. 1 а.с. 26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40-42).  
Позивачем за серпень, жовтень 2017 року надано відповідачу розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), які свідчать про придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів та митній території України (т. 1 а.с. 44-56).
Контролюючим органом надіслані позивачу повідомлення про відмову у прийнятті звітності у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: подано документ на паперовому носієві, чим порушено вимоги п.49.4, ст.49 гл.2 розд. ІІ Кодексу (т. 1 а.с. 107,112, 117, 123, 128).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/8820/19 від 28.11.2019 визнано протиправною відмову ГУ ДПС у Донецькій області щодо неприйняття податкових декларацій ТОВ «Донпромбізнес»  з ПДВ за травень 2017 – березень 2018. Визнано такими, що подані до контролюючого органу у день їх фактичного отримання податкові декларації з ПДВ за період травень 2017 – березень 2018  (т. 2 а.с.  248-255).
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/8820/19 залишено без змін (т.2 а.с.  256-262).
За унормуванням ч. 4. Ст.. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, у період 01.04.2017 до 31.03.2018 року, визначений у спірному рішенні про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 25 квітня 2018 року № 1258, посилання податкового органу на неподання платником податку протягом 12 послідовних податкових місяців податкової декларації з податку на додану вартість є безпідставними, що обумовлює відсутність підстав для анулювання свідоцтва про реєстрацію позивача як платника податку на додану вартість, відтак оскаржуване рішення є протиправним.
Суд зазначає, що недодержання платником податків приписів пункту 49.4. статті 49 Податкового кодексу щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі та надання такої звітності у паперовій формі, само по собі, не є підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, при умові наявності у поданих документах реквізитів, передбачених пунктами48.3та 48.4 статті48цьогоКодексу.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 31 липня 2018 року у справі №  810/1570/16. 
З огляду на зазначене, рішення від 25 квітня 2018 року № 1258  про анулювання реєстрації позивача, як платника податку на додану вартість підлягає скасуванню, про що вірно вказано судом першої інстанції. 
Підстави анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, а також наслідки такого анулювання визначені статтею 184 Податкового кодексу України.
Статтею 184 Податкового кодексу України, встановлено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку. З моменту анулювання реєстрації особи як платника податку, така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних. У разі анулювання реєстрації особи як платника податку, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації. Якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону. У разі якщо платник податку, реєстрація якого анулюється, має податкові зобов`язання за результатами останнього податкового періоду, така сума податку враховується в суму зменшення бюджетного відшкодування, а в разі його відсутності у строки, визначені цим Кодексом, платник зобов`язаний погасити суму податкових зобов`язань або податкового боргу з цього податку, що виникли до такого анулювання, за їх наявності, незалежно від того, залишатиметься така особа зареєстрованою як платник цього податку на день сплати такої суми податку чи ні. У разі якщо за результатами останнього податкового періоду особа має право на отримання бюджетного відшкодування, таке відшкодування надається протягом строків, визначених цим розділом, незалежно від того, чи буде така особа залишатися зареєстрованою як платник цього податку на дату отримання такого бюджетного відшкодування, чи ні.
Таким чином, з вищенаведеної статті не вбачається відсутність права платника податків внаслідок анулювання реєстрації платника ПДВ на віднесення сплачених сум до податкового кредиту або виписку податкових накладних за господарськими операціями, здійснюваними до такого анулювання та під час наявності у такого платника статусу платника ПДВ.
Основні принципи функціонування системи електронного адміністрування ПДВ визначено статтею 200-1   Податкового кодексу України.
За приписами пункту 200-1.1 статті 200-1   Податкового кодексу України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: - суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; - суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; - суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; - суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; - інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX “Перехідні положення” цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3    статті    200-1    цього    Кодексу.
 Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлений Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 569 “Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість”, якою затверджено Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість.(далі Порядок № 569).
Згідно з пунктом 13 Порядку № 569 електронного адміністрування податку на додану вартість. ДФС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі. Платник податку має право отримувати у ДФС інформацію про стан свого електронного рахунка (в тому числі додаткових електронних рахунків), а також суму податку, на яку він має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.       
Фактично, відповідач позбавив позивача у підтвердженні права на мирне володіння його майном, що призводить до значних втрат у господарській діяльності позивача та не узгоджується із закріпленими в Україні, як у правовій державі, принципами юридичної визначеності та законних (легітимних) очікувань.
Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до     Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої    Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде повільним. Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленого у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади /рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976)/.
Європейським судом з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), “Булвес” АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03) було зазначено, що затримки у відшкодуванні ПДВ можна вважати втручанням у право на мирне володіння своїм майном, а постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів, порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном. Така позиція Європейського суду з прав людини свідчить на користь висновку, що в контексті податкових спорів позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит чи бюджетне відшкодування ПДВ) розглядається як позбавлення власності.
Таким чином, створення перешкод чи встановлення обмежень, що не ґрунтуються на вимогах закону у праві вільно розпоряджатись накопиченим за наслідками розрахунків з бюджетом від`ємним значенням з податку на додану вартість є формою втручанням у право на мирне володіння своїм майном. 
Вказана правова позиція також підтверджується практикою Верховного Суду з подібних правовідносин, викладеною у постанові від 24 січня 2019 року (справа № 805/2554/16-а, адміністративне провадження № К/9901/31281/18).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовної вимоги позивача та зобов`язання поновити реєстрацію платника податку на додану вартість шляхом внесення до Реєстру запису про реєстрацію платником податку на додану вартість датою первинної реєстрації із зазначенням у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість – позивача у справі. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  задоволення позовних вимог. 
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.    
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.  
Керуючись ст. ст. 205, 308, 310, 313, 315,  316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, 

                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Головного управління ДПС у Донецькій області  та Державної податкової служби України  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 р.    -  залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 р.   у справі  № 200/14352/18-а  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено 24 вересня 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                               Г.М. Міронова                                                                                                                                                              

Судді                                                                                                       І.В. Геращенко 

                                                                                                              А.А. Блохін