ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 р.	Справа № 645/2054/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова (головуючий І інстанції Горпинич О.В., м. Харків) від 28.05.2020 року по справі № 645/2054/20
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту патрульної поліції  в особі Управління патрульної поліції в Харківській області, Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Стрижак Альони Олегівни
про визнання бездіяльності протиправної, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

          Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду міста Харкова із позовом до Департаменту патрульної поліції в особі УПП в Харківській області, начальника УПП в Харківській області ДПП Стрижак Альони Олегівни, а якому просив визнати незаконною бездіяльність ДПП в особі УПП в Харківській області та безпосередньо його керівника з приводу не реагування на повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, поданого 28.12.2019 року до УПП в Харківській області, непроведення відповідної перевірки та нескладання протоколу про адміністративне правопорушення. Також просив зобов`язати провести перевірку фактів, викладених у заяві, в ході якої опитати позивача в якості потерпілого та другого учасника ДТП - ОСОБА_2 та скласти відносно ОСОБА_2 протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), направивши матеріали до суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.11.2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача та Toyota Land Cruiser 200, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . На місці ДТП працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення. передбаченого ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 . На думку позивача, вказаний протокол складеного неправомірно, оскільки іншим учасником ДТП ОСОБА_2 також було порушено Правила дорожнього руху України (далі – ПДР України). Незважаючи на заперечення позивача, постановою Київського районного суду м. Харкова позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. У своїй постанові суд не врахував висновок експерта, в якому було зазначено, що водієм автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_2 також було допущено порушення ПДР України, зокрема, в частині недотримання швидкісного режиму у межах міста. На підставі висновку експерта, позивач звернувся до УПП в Харківській області із заявою про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак відповідачем було повідомлено про неможливість розгляду такої заяви, оскільки всі матеріали справи залишились в суді. На думку позивача, вищевказані обставини свідчать про неправомірну бездіяльність відповідачів, в зв`язку з чим, звернувся до суд із даним позовом.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту порушення прав, свобод або охоронюваних інтересів  у сфері публічно-правових відносин. Зазначив, що відмова відповідачів від проведення перевірки за наявністю складу адміністративного правопорушення в діях водія ОСОБА_2 та не притягнення його до адміністративної відповідальності позбавляє позивача можливості сприяти у встановленні факту наявності в його діях адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, а також отримати страхове відшкодування зі страхової компанії, в якій була застрахована його відповідальність, за пошкодження належного позивачу транспортного засобу.
Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2019 року об 20 год. 30 хв. на перехресті вул. Чернишевської та вул. Каразіна у м. Харкові сталась дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобілів Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач, Toyota Land Cruiser 200, д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 та BMW 3201, д.н.з. НОМЕР_4 , що перебував у нерухомому стані. Транспортні засоби механічно пошкоджені, спричинені збитки.
19.11.2019 року заступником начальника відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в Харківській області ДПП капітаном поліції Скибою Є.К. складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №354586 за статтею 124 КУпАП, який разом з матеріалами вказаного ДТП направлено на розгляд до Київського районного суду м. Харкова.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 20.12.2019 року по справі № 953/23541/19, залишеною залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25.02.2020 року, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн.; стягнуто судовий збір в дохід держави в розмірі 384 грн. 20 коп.
28.12.2019 року до Управління патрульної поліції в Харківській області надійшла заява ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення іншим учасником ДТП, ОСОБА_2 , в якій просив, опитати його в якості потерпілого по справі, опитати з приводу вчинення адміністративного правопорушення - ОСОБА_2 , скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно останнього, який направити до суду для розгляду по суті, повідомити його про результати розгляду заяви.
Листом від 16.01.2020 року за підписом начальника Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області позивача повідомлено про направлення матеріалів справи ДТП до Київського районного суду м. Харкова, у провадженні якого знаходиться справа та відсутність правових підстав на момент надходження заяви без відповідної постанови суду, складати протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 .
Вважаючи, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження бездіяльності працівників поліції та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно частини першої статті 23 Закону № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається    протокол    уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Статтею 255 КУпАП визначено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), в томі числі за статтею 124 КУпАП.
Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі встановлена «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 №1408/27853; далі    Інструкція №1395).
Розділом ІХ Інструкції №1395 визначено особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП
Відповідно до пункту 1 вказаного розділу Інструкції, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.
Уповноважена особа підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене    статтею 124    КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду (пункт 7 розділу 8 Інструкції № 1395).
Аналізуючи наведені норми у контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення, у тому числі за статтею за ст. 124 КУпАП, а також його надсилання до відповідного суду для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності є виключною компетенцією працівників патрульної поліції.
Як встановлено судом, позивач став учасником ДТП, за наслідками якої відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Тобто, працівниками поліції виконаний обов`язок щодо оформлення ДТП та надіслання відповідних матеріалів до компетентного суду.
При цьому, позивач не може на власний розсуд робити висновок про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення, оскільки таке право мають виключно відповідні суб`єкти владних повноважень, які діють на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.03.2020 року по справі № 265/168/17.
Частиною 2 статті 55 Конституції України    передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 5 КАС України   встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Отже, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають виключно порушені права, свободи чи інтереси суб`єкта звернення і в даному випадку метою судового захисту є відновлення порушеного права позивача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).
Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій    статті 4 Цивільного процесуального кодексу України    та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать    Конституції    і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.
Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої    статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга    статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених    Конституцією    і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження бездіяльності працівників поліції та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.
Крім того, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі №826/3585/18, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України    має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
При цьому, суд апеляційної інстанції також зазначає, що справа про адміністративне правопорушення по факту скоєння порушення ПДР була розглянута, тобто рапорт працівника поліції, схеми ДТП, тощо, вже були предметом оцінки суду та з цього питання прийняте судове рішення, яке набрало законної сили.
Враховуючи наведене, оскільки позивачем не доведено які саме були порушені права, свободи або охоронювані інтереси у сфері публічно-правових відносин і як впливає на них факт непритягнення іншої особи до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за    ст. 124 КУпАП, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року по справі № 645/2054/20 – залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року по справі №645/2054/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	

Повний текст постанови складено  24.07.2020 року