Справа № 154/2604/19 	Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А. 	
Провадження № 22-ц/802/749/20  Категорія: 64 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 липня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,
секретар с/з - Вергун Т.С.,
з участю:
       позивача - ОСОБА_1 ,
       представника позивача - ОСОБА_2 ,
       відповідача - ОСОБА_3 ,
       представника відповідача - Юзефович С.В. ,
       відповідачки - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - Юзефовича Сергія Віталійовича на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 травня 2020 року,
                                            В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . На прохання її племінника ОСОБА_3 з вересня 2013 року він разом зі своєю сім`єю - дружиною та двома неповнолітніми дітьми проживає в її будинку. 13 вересня 2013 року у встановленому законом порядку в будинку було зареєстроване місце проживання її племінника ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_6 , а згодом - ІНФОРМАЦІЯ_1 було здійснено реєстрацію місця проживання і дочки відповідача - ОСОБА_7 , у будинку без реєстрації проживає дружина її племінника - ОСОБА_5 .
Позивачка також зазначала, що через два роки після вселення до її будинку відповідач ОСОБА_3 почав зловживати алкогольними напоями та влаштовувати сварки та скандали, проявляти неповагу до неї. У зв`язку із такою поведінкою вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів із відповідними заявами, за що він притягувався до адміністративної, кримінальної відповідальності. 
Проте в подальшому поведінка ОСОБА_3 не змінилася і він продовжує вести антигромадський спосіб життя та створювати нестерпні умови для її проживання в будинку. За таких умов спільне проживання із відповідачем та його сім`єю в одному будинку є неможливим, в зв`язку з чим позивачка просила суд усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком шляхом виселення відповідачів разом із їх неповнолітніми дітьми з належного їй на праві приватної власності житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Постановлено усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком  по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 із житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 в користь позивачки ОСОБА_1 768,40 грн судового збору.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішення, представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Юзефович С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.
Позивачка ОСОБА_1 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувала.
В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_3 - Юзефович С.В. апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задовольнити, позивачка ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили.
Апеляційну скаргу представника відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Із матеріалів справи убачається, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , про що Луцьким міжміським бюро технічної інвентаризації 12 лютого 1982 року було видано реєстраційне посвідчення (а.с.8).
Згідно із будинковою книгою на цей житловий будинок в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_3 і двоє його неповнолітніх дітей (а.с.9-12).
Судом, крім того, встановлено, шо в житловому будинку позивачки ОСОБА_1 без реєстрації в жилому приміщенні проживає відповідачка ОСОБА_5 
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , які діють в своїх інтересах та в інтересах своїх двох неповнолітніх дітей, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення сім`ї відповідачів із житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 із жилого приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному жилому приміщенні і позивач, як власник житлового будинку, вправі вимагати усунення їй перешкод у користуванні і розпорядженні своїм власним нерухомим майном шляхом виселення відповідача із житлового будинку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону. 
Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України).
За положеннями статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своєї сім`ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Таким чином, позивачка в даній справі - ОСОБА_1 , як власник житлового будинку, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм нерухомим майном, у тому числі, має право вимагати усунення перешкод шляхом виселення відповідачів із жилого приміщення.
Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до статті 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених частини 1 статті 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.
В пункті 17 своєї постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під час вирішення справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України  осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.
При цьому в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 протягом тривалого часу порушує правила співжиття та робить неможливим для позивачки проживання з ним в одному житловому будинку.
Як убачається із ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 лютого 2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, останній обвинувачувався в умисному спричинені ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою розладу здоров`я. 
За результатами розгляду кримінального провадження суд закрив кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 у зв`язку із відмовою потерпілої ОСОБА_1 від підтримання обвинувачення, що не є реабілітуючою обставиною (а.с.15).
Проте відповідач ОСОБА_3 продовжував порушувати правила співжиття і 08 липня 2019 року в житловому будинку позивачки ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, затіяв сварку із ОСОБА_1 , під час якої ображав її нецензурною лайкою та принижував, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю, в зв`язку з чим постановою Володимир-Волинського міського суду від 16 липня 2019 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП та нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень (а.с.19).
Також судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Володимир-Волинського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з приводу вчинення відповідачем ОСОБА_3 домашнього насильства в сім`ї в присутності неповнолітніх дітей.
За результатами розгляду заяв позивачки ОСОБА_1 щодо домашнього насильства, з відповідачем ОСОБА_3 були проведені ряд соціально-педагогічних та профілактичних бесід, що підтверджується листом служби у справах сім`ї, дітей та молоді від 05 серпня 2019 року №85/02-07, актом оцінки потреб сім`ї.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка, як власник житлового будинку, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм власним нерухомим майном, а оскільки  відповідач ОСОБА_3 систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для позивачки ОСОБА_1 проживання з ним в одному будинку, тому вимога позивачки про усунення їй перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_3 із житлового будинку без надання іншого жилого приміщення, підлягає до задоволення.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - Юзефовича Сергія Віталійовича залишити без задоволення.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від19 травня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення  повного судового рішення.

Головуючий

Судді